КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

Апеляційне провадження                                                 
№ 22-ц/824/11077/2025                                                                   
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М            У К Р А Ї Н И
 
15 липня 2025 року                                                                       місто Київ
                                                                                               справа № 369/9602/24
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                    суддів: Ратнікової В.М., Рейнарт І.М.
                    за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2025року, ухвалене під головуванням судді Янченка А.В., повний текст рішення складено 11 березня2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
 
                                               В С Т А Н О В И В:
             
  У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, який було зареєстровано 20 червня 2009 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №136.
В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 20 червня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки між ними фактично припинені, сторони не проживають разом, фактично сім`я припинила своє існування.
Зазначала, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який було зареєстровано 20 червня 2009 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №136 розірвано.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач           ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції. У процесі перегляду справи вирішити питання про надання сторонам строку на примирення з метою збереження сім`ї.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що 06 червня 2024 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 12 грудня 2024 року. Однак, прийшовши до суду на судове засідання дізнався, що суддя Києво- Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. пішов у відставку та цивільну справу № 369/9602/24 буде передано на повторний судовий авторозподіл.
Вказував, що він як відповідач мав намір під час судового засідання просити суд про надання строку на примирення, оскільки, незважаючи на всі негаразди та непорозуміння кохає свою дружину та вважає за можливе з нею примиритися.
Зазначав, що у порушення його прав новий склад суду, змінивши порядок розгляду цивільної справи, постановив ухвалу про прийняття цивільної справи №369/9602/24 до свого провадження та призначив її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Вказував, що ухвалу суду він не отримував, з її текстом не знайомлений, тому не мав можливості скерувати до суду свої заперечення на розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Зазначав, що 09 квітня 2025 року прийшовши до Києво-Святошинського районного суду київської області дізнався, що судову справу №369/9602/24 розглянуто без повідомлення та виклику сторін та у ній 11 березня 2025 року ухвалено рішення.
Посилався на те, що суд у порушення норм ЦПК України розглянув справу за його відсутності, без належного повідомлення судом про дату, час і місце судового розгляду справи, що є підставою для скасування судового рішення і постановлення нового рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити
Позивач у судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2009 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №136. 
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилалася на те, що відносини між нею та відповідачем погіршилися, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, а шлюб носить виключно формальний характер.
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснювала, що вона з відповідачем припинили вести спільне господарство, мешкають окремо, не підтримують шлюбні стосунки, збереження шлюбу суперечить її інтересам, наполягає на розірванні шлюбу.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, сімейне життя сторін не склалося, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд у порушення норм ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача, без належного повідомлення судом про дату, час і місце судового розгляду справи, що є підставою для скасування судового рішення і постановлення нового рішення, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 12 грудня 2024 року та роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 
12 грудня 2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з відставкою судді та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2025 року визначено суддю Янченко А.В. для розгляду даної справи.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2025 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Вказана ухвала направлялася сторонам та була отримана відповідачем ОСОБА_1 14 лютого 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
При цьому, відповідач не надав заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та не скористався своїм правом згідно норм ЦПК України на подання відзиву на позовну заяву.
В апеляційній скарзі відповідач просив у процесі перегляду справи вирішити питання про надання сторонам строку на примирення з метою збереження сім`ї.
Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦПК України).
У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз'яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч.7 ст.240 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.
Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком.
У суді апеляційної інстанції позивач заперечувала проти надання строку для примирення. Зазначила, що перебування у шлюбі шкодить її здоров`ю.
Аналізуючи взаємини сторін і небажання позивача поновлювати сімейні відносини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для надання строку для примирення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловила.
А відтак перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_1 порушує її права та впливає на її інтереси.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не навів обгрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.  
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія  суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення  позовних вимог є законним  і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно  дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням  норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2025 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 22 липня 2025 року.
 
Головуючий:
 
Судді: