ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 червня 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/5441/24
Головуючий у першій інстанції – Циганко М. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/809/25

Чернігівський апеляційний суд у складі: 
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
    
сторони:
позивач: Приватне акціонерне товариство ”Страхова компанія ”Уніка”
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Циганка М.О. від 19 лютого 2025 року, місце ухвалення рішення м. Прилуки, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

                       В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року Приватне акціонерне товариство ”Страхова компанія ”Уніка” звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, в якому позивач просив стягнути з відповідача на його користь 37 223 грн. 85 коп. виплаченого страхового відшкодування; також позивач ставив питання про відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог заявленого позову Приватне акціонерне товариство ”Страхова компанія ”Уніка” зазначало, що 03.06.2023 року о 19 год. 00 хв. на автодорозі Т2527 (Макіївка-Галиця) на 55+500 км сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки ”ВА3 210700”, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортним засобом ”Аudi Q3”, державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.06.2023 року у справі №740/3557/23 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля ”Аudi Q3”, державний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ ”СК ”Уніка” сертифікатом добровільного страхування наземного транспорту ”КАСКО” №370016/4605/0000482 від 24.11.2022 року. Позивач зазначав, що 06.06.2023 року власник автомобіля ”Аudi Q3” звернувся до ПрАТ ”СК ”Уніка” із заявою №10945125321 про подію із ознаками страхового випадку, згідно договору ”КАСКО” №370016/4605/0000482/1. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим, ПрАТ ”СК ”Уніка” здійснило виплату  страхового  відшкодування   у   розмірі   120  266  грн.  20  коп.  За доводами позивача, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ”ВАЗ 210700”, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ ”СГ ”Оберіг” полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213328096, у зв`язку з чим ТДВ ”СГ ”Оберіг” здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ ”СК ”Уніка” в розмірі 83 042 грн. 35 коп. - суму страхового відшкодування, з урахуванням зносу автомобіля ”Аudi Q3”. У зв`язку з цим, позивач вважає, що недоплачене страхове відшкодування у розмірі 37 223,85 грн. необхідно стягнути із відповідача.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.02.2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство ”Страхова компанія ”Уніка” просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.02.2025 року у цивільній справі №742/5441/24, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В доводах апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство ”Страхова компанія ”Уніка” зазначає, що висновки, до яких дійшов суд першої інстанції, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції від 19.02.2025 року, підлягає скасуванню. Апелянт вказує, що оскільки строк експлуатації автомобіля ”Audi Q3”, державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди перевищував 7 років (автомобіль 2016 року випуску), то у відповідності до статті 29 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, ТДВ ”СГ ”Оберіг” здійснило виплату на рахунок ПpAT ”СК ”Уніка” страхового відшкодування, з урахуванням коефіцієнту зносу ТЗ, в розмірі 83 042 (вісімдесят три тисячі сорок дві) грн. 35 коп. Апелянт зазначає, що 10.07.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю ”Міжнародна страхова компанія” у справі за позовом Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Українська страхова група” до ТзДВ ”Міжнародна страхова компанія” про стягнення грошових коштів у порядку регресу, справа №922/1436/17, і у прийнятій постанові зазначив, що відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України від 01.07.2004 року №1961-IV ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками i відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України, відшкодовує особа, яка завдала збитків. Таким чином, апелянт вважає, що він отримав право вимоги на вказане відшкодування. Сума виплати страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач позивачу, складає: 120 266 (сто двадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 20 коп. - 83 042 (вісімдесят три тисячі сорок дві) грн. 35 коп. = 37 223 (тридцять сім тисяч двісті двадцять три) грн. 85 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с.107-111) відповідач ОСОБА_1 просить рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.02.2025 року залишити без змін, оскільки воно є обґрунтованим. 

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.02.2025 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами. 

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.104,105,122), сторони даного спору належним чином повідомлені про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у даній справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 03.06.2023 року о 19 год. 00 хв.  на  автодорозі  Т2527  (Макіївка-Галиця)  на 55+500 км сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки ”ВА3 210700”, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортним засобом ”Аudi Q3”, державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.  

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.06.2023 року у справі №740/3557/23 ОСОБА_1   притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.4). 

На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля ”Аudi Q3”, державний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ ”СК ”Уніка” сертифікатом добровільного страхування наземного транспорту ”КАСКО” №370016/4605/0000482 від 24.11.2022 року (а.с.5-14).

Власник автомобіля Audi ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ ”СК ”Уніка” із заявою №10945125321 про подію із ознаками страхового випадку, згідно договору КАСКО №370016/4605/0000482/1 від 06.06.2023 року (а.с.15). Заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком (а.с.21), у зв`язку з чим ПрАТ ”СК ”Уніка” здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 120 266 грн. 20 коп. (а.с.20,22).

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу ”ВАЗ 210700”, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ ”СГ ”Оберіг” полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213328096. Ліміт майнової відповідальності становить 160 000 грн. (а.с.42).

ТДВ ”СГ ”Оберіг” здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ ”СК ”Уніка” в розмірі 83 042 грн. 35 коп. - суму страхового відшкодування, з урахуванням зносу автомобіля ”Аudi Q3” (а.с.24).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.02.2025 року, відмовляючи у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, суд першої інстанції, дослідивши та надавши відповідну оцінку наявним у справі доказам, та прийнявши до уваги ті обставини, що цивільно-майнова відповідальність відповідача застрахована із лімітом до 160 000 грн. та франшизою, у той час, як завдані позивачу збитки складають менше вказаної суми, враховуючи, що позовних вимог до страховика позивачем не заявлено, дійшов висновку, що позивачем у справі не обґрунтовано, з яких саме підстав страхове відшкодування необхідно стягувати безпосередньо із винуватця ДТП. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого позову. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” відносно того, що висновки оскаржуваного апелянтом рішення суду першої інстанції від 19.02.2025 року не відповідають обставинам справи та не узгоджуються із нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 19.02.2025 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що оскільки строк експлуатації автомобіля ”Audi Q3”, державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди перевищував 7 років (автомобіль 2016 року випуску), то у відповідності до статті 29 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, ТДВ ”СГ ”Оберіг” здійснило виплату на рахунок ПpAT ”СК ”Уніка” страхового відшкодування, з урахуванням коефіцієнту зносу ТЗ, в розмірі 83 042 (вісімдесят три тисячі сорок дві) грн. 35 коп. Апелянт зазначає, що 10.07.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю ”Міжнародна страхова компанія” у справі за позовом Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Українська страхова група” до ТзДВ ”Міжнародна страхова компанія” про стягнення грошових коштів у порядку регресу, справа №922/1436/17, і у прийнятій постанові зазначив, що відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України від 01.07.2004 року №1961-IV ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками i відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України, відшкодовує особа, яка завдала збитків. Таким чином, апелянт вважає, що він отримав право вимоги на вказане відшкодування. Сума виплати страхового відшкодування, яку повинен сплатити відповідач позивачу, складає: 120 266 (сто двадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 20 коп. - 83 042 (вісімдесят три тисячі сорок дві) грн. 35 коп. = 37 223 (тридцять сім тисяч двісті двадцять три) грн. 85 коп.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовідносини у даній справі, на час їх виникнення, регулювалися Законом України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №1961-IV від 01.07.2004 року, який втратив чинність з 01.01.2025 року, із введенням в дію Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №3720-IX від 21.05.2024 року.

Відповідно до статті 3 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”  №1961-IV  від  01.07.2004  року,  обов`язкове  страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно приписів ч.1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається із ремонтної калькуляції та страхового акту №10945125321 від 26.06.2023 року (а.с.17-19,21), вартість відновлювального ремонту автомобіля ”Аudi Q3” становить 140 450 грн. 39 коп., а вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 внаслідок пошкодження належного їй автомобіля ”Аudi Q3”, із врахуванням зносу становить 120 266 грн. 20 коп. На підставі цього, ПрАТ ”Страхова компанія    ”Уніка”    виплатила   потерпілій    ОСОБА_2     страхове відшкодування у загальному розмірі 120 266 грн. 20 коп., що підтверджується платіжним дорученням №097087 від 27.06.2023 року (а.с.22).

Таким чином, виплачене потерпілій ОСОБА_2 страхове відшкодування у загальному розмірі 120 266 грн. 20 коп. розраховано із врахуванням зносу, що відповідає приписам статті 29 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №1961-IV від 01.07.2004 року та п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Відповідно до положень статті 993, ч.1 статті 1191 ЦК України, статті 27 Закону України ”Про страхування” №85/96-ВР від 07.03.1996 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно ч.1 статті 22 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №1961-IV від 01.07.2004 року, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Верховний  Суд  у  постанові  від  04.07.2018  року  у  справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс18, зазначив, що згідно зі статтями 993 ЦК України, 27 Закону України ”Про страхування”, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Таким чином, до позивача, як страховика потерпілого, перейшло право вимоги до страховика завдавача шкоди, яким є ТДВ ”СГ ”Оберіг”, у межах виплаченого потерпілій ОСОБА_2 страхового відшкодування у загальному розмірі 120 266 грн. 20 коп., що розраховано із врахуванням зносу, що відповідає приписам статті 29 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №1961-IV від 01.07.2004 року та п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Звертаючись до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ ”СК ”Уніка” зазначало, що ТДВ ”СГ ”Оберіг” здійснило виплату страхового відшкодування  на  рахунок  ПрАТ  ”СК ”Уніка”  в  розмірі  83 042 грн. 35 коп. - суму страхового відшкодування, з урахуванням зносу автомобіля ”Аudi Q3”. У зв`язку з цим, позивач вважає, що недоплачене страхове відшкодування у розмірі 37 223 грн. 85 коп. необхідно стягнути з відповідача. При цьому, позивач не зазначає та не посилається на відповідну норму Закону, на підставі якої ТДВ ”СГ ”Оберіг” відшкодувало ПрАТ ”СК ”Уніка” виплачену потерпілій ОСОБА_2 суму страхового відшкодування, розраховану із врахуванням зносу, у загальному розмірі 120 266 грн. 20 коп., лише частково - в сумі 83 042 грн. 35 коп. Фактично, ТДВ ”СГ ”Оберіг” повторно застосувало до розрахованої із врахуванням зносу та виплаченої суми страхового відшкодування коефіцієнт зносу, що не передбачено чинними приписами норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що коефіцієнт зносу транспортного засобу застосовується при визначенні суми страхового відшкодування, яке підлягає виплаті потерпілій особі. Натомість, при суброгації до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди (страховика завдавача шкоди) у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, і можливість зменшення даної суми з врахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, Законом не передбачено. За даних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 19.02.2025 року щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог заявленого ПрАТ ”СК ”Уніка” позову до винуватця ДТП ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування. 

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Оскільки цивільно-майнова відповідальність ОСОБА_1 застрахована із лімітом відповідальності до 160 000 грн. та франшизою, а сплачене позивачем страхове відшкодування становить 120 266 грн. 20 коп., що не перевищує ліміту відповідальності страховика, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача виплаченого страхового відшкодування у розмірі 37 223,85 грн., відсутні. Оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України ”Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” №1961-IV від 01.07.2004 року).

При цьому, як встановлено в ході судового розгляду даної справи, і відповідно, зазначено у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 19.02.2025 року, позивач ПрАТ ”СК ”Уніка” не заявляє вимоги до ТДВ ”СГ ”Оберіг” про стягнення 37 223 грн. 85 коп. невиплаченого страхового відшкодування.  

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції в ході розгляду даної справи вірно встановив правову природу заявленого позову, у достатньому обсязі визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази, надавши їм відповідну оцінку, в силу вимог статей: 12, 13, 81, 89 ЦПК України, та ухвалив обґрунтоване рішення від 19.02.2025 року, яке відповідає вимогам статей: 263, 264 ЦПК України, і підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.02.2025 року, з мотивів, які викладені у апеляційній скарзі, відсутні.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” підлягає залишенню без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.02.2025 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                                 
                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ”Страхова компанія ”Уніка” - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19 лютого 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 19.06.2025 року. 

Головуючий:                                                  Судді: