ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2025 року                                                                                      Справа № 918/1181/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Черначук А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 15 квітня 2025 року по справі №918/1181/24 (суддя Романюк Р.В.)
час та місце ухвалення рішення: 15 квітня 2025 року; м. Рівне, вул. Давидюка Тараса, 26А; повний текст рішення складено 25 квітня 2025 року
за позовом Керівника Дубенської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та 
          Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області
до Мирогощанського аграрного фахового коледжу
     Фермерського господарства "Голдфілд"
про визнання недійсним договору та повернення земельних ділянок
за участю представників сторін:
від Органу прокуратури - Кривецька-Люліч Т.А.;
від Позивача 2 - Шилан О.С.;
від Відповідача 1 - Швая О.І.;
від Позивача 1 та Відповідача 2 - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

 Керівник Дубенської окружної прокуратури Рівненської області (надалі – Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України (надалі  - Позивач 1) та Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (надалі  - Позивач 2) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Мирогощанського аграрного фахового коледжу (надалі  - Відповідач 1) та Фермерського господарства "Голдфілд" (надалі  - Відповідач 2) з позовом про:
·          визнання недійсним договору про надання послуг з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу №11/04/2-24 від 11 квітня 2024 року з додатками, укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем 2; 
·          зобов`язання Відповідача 2 повернути Відповідачу 1 земельні ділянки з кадастровими номерами: 5621684200:08:017:0029 (площею 60 Га, яка знаходиться за адресою: с. Костянець Дубенського району  Рівненської області); 5621684200:08:014:0032 (площею 45,7309 Га, яка знаходиться за адресою: с. Липа Дубенського району Рівненської області); 5621684200:08:016:0029 (площею 24,5445 Га, яка знаходиться за адресою: с. Липа Дубенського району Рівненської обл.); 5621684200:08:001:0004 (площею 65 Га, яка знаходиться за адресою: с. Мирогоща Дубенського району Рівненської області)  
В обґрунтування своїх позовних вимог Прокурор посилається на те, що 11 квітня 2024 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2  укладено договір №11/04/2024 щодо надання послуг з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу (надалі – Договір; том 1, а.с. 12-13) код за ДК 021:2015-77110000-4 Послуги, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції, ціна послуг та строки надання послуг визначається у специфікації до цього договору, на землях, що перебувають у постійному користуванні Відповідача 1.
За твердженням Прокурора, за умовами спірного Договору, Відповідач 1 фактично передав спірні земельні ділянки в оренду, при цьому, не являючись їх власником та не будучи наділеним правами та повноваженнями на передачу земельних ділянок в оренду. Вказує, що за змістом Договору між сторонами фактично склалися правовідносини з оренди землі, оскільки з умов оспорюваного Договору вбачається, що землекористувач фактично передав виробнику на платній основі земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні навчального закладу. Прокурор вважаючи, що спірний Договір навчальним закладом укладено з перевищенням визначених існуючим правом на землю правомочностей, а також те, що при його укладені грубо порушено вимоги земельного законодавства та про освіту, наголошує, що  відповідно до статтей   16,  203,  215 Цивільного кодексу України, такий договір підлягає визнанню недійсним. Відповідно Прокурор наполягає на тому, що за наслідком визнання Договору недійсним Відповідач 2 зобов`язаний повернути  земельні ділянки Відповідачу 1. 

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 15 квітня 2025 року  в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Приймаючи дане рішення,    місцевий господарський суд виходив з того, що Відповідач 1 та Відповідач 2 діяли в межах своєї компетенції і укладений між ними правочин не суперечить господарській діяльності, яку вони провадять, а зміст Договору не суперечить чинному законодавству. Суд при цьому вважає, що Договір станом на день вирішення справи виконаний сторонами, а Відповідач 1 після підписання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) став набувачем результатів послуг (став власником врожаю).
Крім того, суд першої інстанції вказав, що Прокурором не подано жодних доказів та не доведено в ході розгляду справи факт передачі у володіння чи користування Відповідачу 2 земельних ділянок з кадастровими номерами 5621684200:08:017:0029 площею 60 Га, 5621684200:08:016:0029 - 24,5445 Га, 5621684200:08:001:0004 - 65 Га, 5621684200:08:014:0032 - 45,7309 Га. Виконання робіт стороною за Договором та надання послуг з обробітку зазначених земельних ділянок (в тому числі і збирання врожаю) з позиції місцевого господарського суду не є свідченням вибуття таких земельних ділянок з володіння Відповідача 1, а відтак позовна вимога про зобов`язання Відповідача 2 повернути державі в постійне користування Відповідачу 2 земельні ділянки визнані судом необгрунтованою.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Прокурора як в частині визнання недійсним Договору так і в частині зобов`язання Відповідача 2 повернути державі в особі Позивача 2 в постійне користування Відповідача 1 земельних ділянок.

Прокурор  не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 110-122),    в    якій з підстав,    висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове,    яким позов задоволити.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу,    Прокурор  звертає увагу апеляційного    суду на те, що за результатами виконання робіт, між сторонами підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 6 листопада 2024 року № 20 та від 15 листопада 2024 року № 21 на суму 2 787  224 грн 47 коп. та 2 094  425 грн 98 коп. відповідно, що підтверджується платіжними інструкціями від 6 листопада 2024 року № 185 та від 20 листопада 2024 року № 190. Прокурор вказує, що в подальшому на підставі укладеного Договору поставки, вирощений та зібраний врожай сої Відповідачем 1 реалізовано Відповідачу 2.
Прокурор зазначає, що умовами оспорюваного Договору та специфікації передбачено, що послуги з обробітку земельних ділянок та збирання врожаю на земельних ділянках, які перебувають у постійному користуванні навчального закладу, здійснювалось фермерським господарством, яке у результаті і отримало право власності на зібраний врожай. Прокурор при цьому стверджує, що відсутність істотних умов договору оренди землі та підписаного між сторонами акту приймання-передачі земельної ділянки є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі в користування земельної ділянки
Також, скаржник в своїй апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що поза увагою суду першої інстанції під час дослідження та оцінки доказів залишилися дати укладення Договорів, строки їх дії, а також те що предметом договору поставки є та сама сільськогосподарська продукція, вирощування якої є предметом договору на виконання сільськогосподарських робіт, що на переконання Прокурора, може свідчити про те, що вирощена за Договором підряду сільськогосподарська продукція фактично не залишається у розпорядженні замовника, а реалізується виконавцю. Тому, на переконання Прокурора,  за своїм змістом оспорюваний Договір в обсязі повного сільськогосподарського циклу та договір поставки в сукупності є договором оренди земельної ділянки, так як навчальний заклад фактично передав фермерському господарству 195,2754 Га землі. Прокурор при цьому вважає, що  воля сторін насправді була спрямована на встановлення орендних правовідносин, оскільки відбулася передача об`єкта оренди, а специфікацією передбачені права та обов`язки виконавця робіт з використання земельної ділянки тощо. Прокурор наголошує, що  Відповідач 2 отримав вирощений врожай, сплативши за нього грошові кошти навчальному закладу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 травня 2025 року (том 2,            а.с. 135) відкрито апеляційне провадження у справі № 918/1181/24 за апеляційною скаргою Прокурора. Запропоновано сторонам по справі протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив. 
28 травня  2025 року через підсистему «Електронний суд» від Позивача 2 надійшли додаткові пояснення в яких Позивач 2 просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов Прокурора. Позивач 2 вказав, що як вбачається із змісту Договору Відповідач 1 фактично надав доступ до земельної ділянки Відповідачу 2, а Відповідач 2 приступив до здійснення сільськогосподарських робіт на ній за допомогою своєї техніки та матеріалів, а також здійснював за це оплату навчальному закладу. Вважає, що Договір спрямований на передання земельної ділянки у користування суб`єкту господарювання для ведення сільськогосподарського виробництва, а отже, з аналізу умов укладеного між сторонами Договору на його переконання вбачається, що спірний Договір за своєю правовою природою є договором оренди землі та містить всі істотні умови такого договору.
29 травня  2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Відповідач 1 просив залишити рішення місцевого господарського суду  без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач 1 вказав, що на виконання умов Договору за надані послуги замовником з виконавцем були проведені у безготівковій формі, шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти в сумі 4881650 грн 45 коп. платіжними інструкціями №185 від 6 листопада 2024 року та №190 від 20 листопада 2024 року. Констатував, що розрахунки за послуги здійснюються за фактом надання послуг на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт та виставленого рахунка. Вважає, що  20 листопада 2024 року сторонами в повному обсязі були виконані умови оскаржуваного договору, і що за змістом фактичних відносин, які склались між Відповідачами під час виконання Договору такі відносини на його переконання не можуть вважатися договором оренди земельної ділянки, оскільки за їх змістом вони виражають волю його сторін на укладання саме договору про надання послуг.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 5 червня 2025 року призначено справу № 918/1181/24 до розгляду на 19 червня 2025 року об 14:40 год. (том 2, а.с. 163).
Ухвалою апеляційного господарського суду від 19 червня 2025 року, з підстав. наведених у даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги відкладено на 16 липня 2025 року об 15:15 год.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 липня 2025 року, з підстав. зазначених у дані ухвалі, оголошено перерву в судовому засіданні до 18 липня 2025 року до 11:00 год..
17 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 1 надійшли додаткові пояснення, в яких Відповідач 1 зазначив, що зі змісту пункту 2.1 Договору вбачається обов`язок навчального закладу забезпечити доступ техніки і працівників Відповідача 2 до земельних ділянок, які є предметом Договору. Зазначив також про відсутність чітких та однозначних умов спірного Договору, за якими б земельні ділянки передавались до юридичної особи приватного права фактично. Зазначив, що  Договору не визначено право особи/осіб на вирощену сільськогосподарську продукцію, що є, по суті істотними умовами договору.     

В судові засідання від 19 червня, 16 та 18 липня  2025 року представники Позивача 1, Відповідача 2 не з`явилися.
Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України     передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Разом з тим, суд констатує, що ухвалами суду (по даній справі) сторони повідомлялися про дату,     час та місце   розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 Господарського   процесуального кодексу України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 Господарського   процесуального   України). 
При цьому сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
З огляду на вказану норму процесу та описані вище обставини, апеляційний господарський суд розглядає справу без участі представників   Позивача 1, Відповідача 2 за наявними в справі матеріалами.
При цьому суд констатує, що згідно з частинами 1 та 2, пунктами 1, 2, 6, 8-11 частини 3       статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи вищевказане суд     констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України,     по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.                                                                                     
В судовому засіданні від 16, 18 липня 2025 року Прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. При цьому Прокурор вказав, що за результатами виконання робіт, між сторонами підписано Акт здачі-приймання робіт та в подальшому на підставі укладеного Договору поставки, вирощений та зібраний врожай сої Відповідачем 1 реалізовано Відповідачу 2. Прокурор зазначив, що умовами оспорюваного Договору та специфікації передбачено, що послуги з обробітку земельних ділянок та збирання врожаю на земельних ділянках, які перебувають у постійному користуванні навчального закладу, здійснювалось Відповідачем 2, який у результаті і отримав право власності на зібраний врожай. Вказав, що відсутність істотних умов договору оренди землі та підписаного між сторонами акту приймання-передачі земельної ділянки є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі в користування земельної ділянки. Прокурор також вказав,  що предметом договору поставки є та сама сільськогосподарська продукція, вирощування якої є предметом договору на виконання сільськогосподарських робіт, що на його переконання може свідчити про те, що вирощена за договором підряду сільськогосподарська продукція фактично не залишається у розпорядженні замовника, а реалізується виконавцю. Тому, на переконання Прокурора,  за своїм змістом оспорюваний Договір та договір поставки в сукупності є договором оренди земельної ділянки. Звертає увагу, що подальшому, Відповідач 2 отримав вирощений врожай, сплативши за нього грошові кошти навчальному закладу.
В судовому засіданні від 16, 18 липня 2025 року представник Позивача 2 підтримав доводи апеляційної скарги Прокурора, просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. При цьому представник Позивача 2 вказав, що як вбачається із змісту Договору Відповідач 1 фактично надав доступ до земельної ділянки Відповідачу 2, а Відповідач 2 приступив до здійснення сільськогосподарських робіт на ній за допомогою своєї техніки та матеріалів, а також здійснював за це оплату навчальному закладу. За твердженнями представника договір спрямований на передання земельної ділянки у користування суб`єкту господарювання для ведення сільськогосподарського виробництва, а отже вважає, що з аналізу умов укладеного між сторонами договору вбачається, що спірний Договір за своєю правовою природою є договором оренди землі та містить всі істотні умови такого договору.
В судовому засіданні від 16, 18 липня  2025 року, представник Відповідача 1 заперечив проти  доводів апеляційної скарги Прокурора та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вказавши при цьому, що на виконання умов договору за надані послуги замовником з виконавцем були проведені у безготівковій формі, шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти в сумі 4881650 грн 45 коп. платіжними інструкціями №185 від 6 листопада 2024 року та №190 від 20 листопада 2024 року. Вказав, що розрахунки за послуги здійснюються за фактом надання послуг на підставі підписаних Сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт та виставленого рахунка. Представник зауважив, що 20 листопада 2024 року сторонами в повному обсязі були виконані умови оскаржуваного Договору, та стверджує, що за змістом фактичних відносин, які склались між Відповідачами під час виконання договору про надання послуг, такі відносини не можуть вважатися договором оренди земельної ділянки, оскільки за їх змістом вони виражають волю його сторін на укладання саме договору про надання послуг.
Заслухавши пояснення Прокурора, представників Позивача 2, Відповідача 1, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно–західного апеляційного господарського суду дійшла  висновку, що в її задоволенні слід відмовити,    а оскаржуване  рішення слід залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що  відповідно до державних актів на право постійного користування землею від 20 листопада 2002 року серії І-РВ № 000410 та серії РВ №00083 Відповідачу 1 надано у постійне користування для науково - дослідних навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва  земельні ділянки.
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійненого за запитом від 16 грудня 2024 року, земельна ділянка: кадастровий номер 5621684200:08:017:0029; цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для дослідних і навчальних цілей (науковов - дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва); площа земельної ділянки - 102,393 Га; місце розташування - Рівненська область, Дубенський район, Мирогощанська сільська рада; найменування юридичної особи - держава Україна в особі Позивача 2; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 15 липня 2021 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 43018599; вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою; найменування юридичної особи – Відповідач 1; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 1 березня 2023 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 49890516.
За  інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійненого за запитом від 16 грудня 2024 року, земельна ділянка: кадастровий номер 5621684200:08:001:0004; цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для дослідних і навчальних цілей (науковов - дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва); площа земельної ділянки - 78,5 Га; місце розташування - Рівненська область, Дубенський район, Мирогощанська сільська рада; найменування юридичної особи - держава Україна в особі Позивача 2; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 15 липня 2021 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 43018273; вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою; найменування юридичної особи – Відповідач 1; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 1 березня 2023 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 49891119.
За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійненого за запитом від 16 грудня 2024 року, земельна ділянка: кадастровий номер 5621684200:08:016:0029; цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для дослідних і навчальних цілей (науковов - дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва); площа земельної ділянки - 24,5445 Га; місце розташування - Рівненська область, Дубенський район, Мирогощанська сільська рада; найменування юридичної особи - держава Україна в особі Позивача 2; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 15 липня 2021 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 43018569; вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою; найменування юридичної особи – Відповідач 1; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 1 березня 2023 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 49891449.
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійненого за запитом від 16 грудня 2024 року, земельна ділянка: кадастровий номер 5621684200:08:014:0032; цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для дослідних і навчальних цілей (науковов - дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва); площа земельної ділянки - 45,7309; місце розташування - Рівненська обл., Дубенський р-н, Мирогощанська сільська рада; найменування юридичної особи - держава Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 15 липня 2021 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 43018535; вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою; найменування юридичної особи – Відповідач 1; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 1 березня 2023 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 49891792.
Відповідно до витягу № НВ-9959276372024 від 16 грудня 2024 року із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 5621684200:08:001:0004 - 1782314,58 грн.
Відповідно до витягу № НВ-5601161342024 від 17 грудня 2024 року із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 5621684200:08:017:0029 - 2700789,65 грн.
Відповідно до витягу № НВ-5601161322024 від 17 грудня 2024 року із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 5621684200:08:016:0029 - 470725,93 грн.
Відповідно до витягу № НВ-5601161332024 від 17 грудня 2024 року із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 5621684200:08:014:0032 - 877048,62 грн.
Прокурор звернувся до Відповідач 1 з листом № 51-1492ВИХ-24 від 23 березня 2024 року з проханням надати інформацію згідно переліку, зазначеного у листі, стосовно земельних ділянок, які знаходяться на праві постійного користування за Відповідачем 1.
Відповідач 1, у відповідь на вказаний лист Прокурора, листом № 64/04 від 29 квітня 2024 року повідомив про використання земель сільськогосподарського призначення фаховим коледжем для вирощування сільськогосподарських культур.
11 квітня 2024 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого, Відповідач 2 зобов`язався у 2024 році за завданням Відповідача 1, надати послуги - Послуги з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу, код за ДК 021:2015-77110000-4 Послуги, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції (назва, об`єми, ціна послуг та строки надання послуг визначається у специфікації до цього договору (додаток 1) і є його невід`ємною частиною) на землях, що перебувають у постійному користуванні Відповідача 1, а Відповідач 1 зобов`язався оплатити Відповідачу 2 зазначені послуги на умовах, встановлених цим Договором.
У відповідності до пунктів 1.3 -  1.6. Договору: послуги надаються Відповідачем 2 з використанням власної чи орендованої сільськогосподарської техніки та механізмами (агрегатами) з використанням власної робочої сили (працівників), відповідно до вимог технології кожної технологічної операції та технічних вимог; витрати по забезпеченню сільськогосподарської техніки паливно-мастильними матеріалами в обсязі, необхідної для надання послуг, несе Відповідач 2; технічне обслуговування, охорону сільськогосподарської техніки, дотримання вимог пожежної безпеки та охорони праці, харчування працівників, які будуть залучені для виконання робіт, забезпечує Відповідачем 2; витрати на насіння сої та гербіциди в обсязі, необхідному для надання послуг, несе Відповідач 2.
За пунктом 2.1 Договору, Відповідач 1 зобов`язався: забезпечувати доступ техніки і працівників Відповідача 2 до земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні Відповідача 1; прийняти надані послуги за актами по поданнях Відповідача 2; строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг до 31 грудня 2024 року; своєчасно розраховуватися з Відповідачем 2 за надані послуги згідно Акту виконаних робіт в термін до 31 грудня 2024 року.
Згідно пункту 2.2 Договору, Відповідач 2 зобов`язався: надати Відповідачу 1 послуги, якість яких відповідає чинним стандартам та положенням; за завданням Відповідача 1 своєчасно та якісно виконати послуги з використанням власного або орендованого транспорту та спецтехніки; за результатами кожного етапу фактично наданих послуг скласти відповідний акт приймання-передачі наданих послуг та надати його Відповідачу 1; під час надання послуг дотримуватися вимог трудового, земельного, екологічного законодавства України та правил охорони праці й інших вимог.
Відповідач 1 має право: вимагати від Відповідача 2 своєчасного та якісного надання послуг; контролювати хід надання послуг. Відповідач 2 має право: вимагати від Відповідача 1 інформацію про своєчасну оплату на надані послуги.
Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що загальна сума Договору складає 5 220 000 грн, у тому числі ПДВ 870 000 грн; ціна за 1 Га 26  731 грн 47 коп. з ПДВ (Додаток до Договору № 1 - Специфікація додається).
Як визначено пунктом 3.2 Договору, ціна включає вартість транспортування, ремонт техніки, яка задіяна Відповідачем 2 послуг, та включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 5.6 Договору, розташування, де має проводитись комплекс послуг з обробітку земель за кадастровими номерами: Україна, відповідно до документації, а саме: 5621684200:08:017:0029 - 60 Га (Рівненська область, Дубенський район, с. Костянець), 5621684200:08:016:0029 - 24,5445 га (Рівненська область, Дубенський район, с. Липа), 5621684200:08:001:0004 - 65 га (Рівненська область, Дубенський район, с. Мирогоща), 5621684200:08:014:0032 - 45,7309 га (Рівненська область, Дубенський район, с. Липа).
Згідно пунктів 6.1 - 6.4 Договору, ціна Договору складається з вартості фактично наданих послуг, що зазначається у відповідному акті та рахунку і складає 5 220 000 грн, у тому числі ПДВ 870  000 грн. Оплата за послуги здійснюється на розрахунковий рахунок виконавця згідно актів здачі-прийняття наданих послуг.
У відповідності до пункту 7.1 Договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2024 року.
Цей Договір набирає чинності з дати підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31 грудня 2024 року, але до повного виконання своїх зобов`язань за цим Договором.
Відповідно до Специфікації послуг з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу (Послуги з обробітку земель в обсязі повносільськогосподарського циклу, код за ДК 021:2015-77110000-4 Послуги, пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції) до Договору (Додаток №1 до Договору), визначено обсяг робіт на земельних ділянках загальною площею 195,2754 Га:  глибоке рихлення грунту (25-30 см), вартістю з ПДВ - 355  409 грн 60 коп.;  внесення мін. добрив (діамофоска), вартістю з ПДВ 887  469 грн 49 коп.;  культивація (5-6 см), вартістю з ПДВ 165  792 грн 72 коп.; посів сої (сорт Бетті), вартістю з ПДВ 1 210  219 грн 80 коп.; внесення ЗЗР (Пропазокс, Зенкорліквід, Рафаль), вартістю з ПДВ 290  898 грн 85 коп.; внесення ЗЗР (Бента, Рафаль, Хармоні, Тренд, Пульсар Флекс), вартістю з ПДВ 349  876 грн 44 коп.;  внесення ЗЗР (Алгебра), вартістю з ПДВ 214  206 грн 15 коп.; внесення ЗЗР (Абакус, Канонір дуо, Бор плюс), вартістю з ПДВ 227  633 грн 42 коп.; внесення ЗЗР (абакус, Канонір, Бор плюс, Белт), вартістю з ПДВ 344  006 грн 22 коп.; внесення ЗЗР (Регістан ультра), вартістю з ПДВ 170  443 грн 31 коп.; молотьба урожаю, перевантаження зерна, транспротування до місця зберігання, вартістю з ПДВ 839  189 грн 20 коп.; а також  на земельних ділянках загальною площею 781,1016 Га: транспортування урожаю сої до місця зберігання (орієнтовна відстань - 25 км), вартістю з ПДВ 164  854 грн 80 коп..
Загальна сума складає 5 220 000 грн, у тому числі ПДВ: 870 000 грн.
У відповідності до Додаткової угоди № 1 від 15 квітня 2024 року до Договору сторони погодили викласти розділ 3 "Ціна договору" Договору у новій редакції, а саме: "3.5. Реєстрація юридичних зобов`язань в органах казначейства проводиться в межах наявних кошторисних призначень на 15 квітня 2024 року та складає в сумі 2 909  790 грн 46 коп., в тому числі ПДВ 20 % - 484965 грн 08 коп.".
Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 15 листопада 2024 року до Договору сторони погодили викласти пункт 3.5 розділу 3 "Ціна договору" Договору у новій редакції, а саме: "3.5. Реєстрація юридичних зобов`язань в органах казначейства служби України проводиться в межах кошторисних призначень станом на 19 листопада 2024 року та складає 5  220  000 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 870  000 грн".
Відповідно до Додаткової угоди № 4 від 21 грудня 2024 року до Договору сторони погодили викласти пункт 3.1 розділу 3 "Ціна договору" Договору у новій редакції: "3.1. Загальна сума Договору складає 4 881  650 грн 45 коп., у тому числі ПДВ 813  608 грн 43 коп. Ціна за 1 Га 24  998 грн 80 коп. з ПДВ (Додаток № 1 до Договору в новій редакції - Специфікація додається)".
На виконання Договору Відповідачем 2 виконано роботи (надано послуги, про що між сторонами підписано Акти здачі - приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 4 881  650 грн 45 коп., а саме: № 20 від 6 листопада 2024 року на суму 2787224 грн 47 коп. та № 21 від 15 листопада 2024 року на суму 2094425 грн 98 коп..
Відповідно до платіжних інструкцій № 185 від 6 листопада 2024 року (призначення платежу: послуги пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції/рихлення грунту, внесення міндобрив, культивація, посів сої/; Акт № 20 від 6 листопада 2024 року та дог.№11/04/2024 від 11 квітня 2024 року; ПДВ-464537,43) та № 190 від 20 листопада 2024 року (призначення платежу: послуги пов`язані з виробництвом с/г продукції/внесення міндобрив та гербіцидів, молотьба урожаю, перевантаження зерна, транспортування урожаю/; Акт № 21 від 15 листопада 2024 року, Договір №11/04/2024 від 11 квітня 2024 року, Додаткова угода №2 від 15 листопада 2024 року; ПДВ-349071) Відповідачем 1  перераховано кошти Відповідачу 2 на загальну суму 4 881  650 грн 45 коп..
Прокурор звернувся до Відповідача 1 з листом № 51-1763ВИХ-24 від 15 травня 2024 року в якому зазначив, що за результатми проведеної закупівлі UA-2024-04-16-006542-а, між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено Договір  строком до 31 грудня 2024 року, вартістю 5 220 000 грн, та просив надати інформацію з долученням копій підтверджуючих документів, згідно переліку, зазначеному в листі.
Відповідач 1, у відповідь на вказаний лист Прокурора, листом № 106/06 від 10 червня 2024 року повідомив про укладення Договору та заначив, що законодавством України не визначено отримання закладами освіти погодження на укладення договорів щодо закупівлі товарів, робіт та послуг від Міністерства освіти і науки України та Депртаменту освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації.
Відповідач 1 листом № 248/11 від 11 листопада 2024 року повідомив Прокурора, що з метою реалізації навчальних цілей і пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства та відповідно до змісту освітніх компонентів освітніх програм здобувачів фахової передвищої освіти, збільшення додаткових джерел фінансування, землі сільськогосподарського призначення використовуються закладом освіти для вирощування сільськогосподарських культур, в тому числі шляхом придбання послуг з виробництва сільськогосподарської продукції на договірних засадах. Також Прокурору надано інформацію та копії документів про укладені договори та їх виконання в 2023-2024 роках.
15 листопада 2024 року між Відповідачем 1 (Постачальник) та Відповідачем 2 (Покупець) укладено Договір поставки №1/11/2024 (надалі – Договір поставки; том 1, а.с. 139 – 140) , відповідно до пунктів 1.1 та 1.2. якого, Відповідач 1 зобов`язався в зумовлені строки поставити та передати у власність Відповідача 2 сільськогосподарську продукцію (надалі - товар), а Відповідач 2 - у порядку й на умовах, передбачених даним Договором, зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість. Товар, що поставляється за Договором, є сільськогосподарська продукція врожаю 2024 року: соя.
На виконання Договору поставки Відповідачем 1 згідно накладних № 1 від 15 листопада 2024 року, № 2 від 18 листопада 2024 року та № 3 від 19 листопада 2024 року товар посталений Відповідачу 2 на загальну суму 6 636 168 грн (в т.ч. ПДВ).
Відповідно до платіжних інструкцій: № 2030 від 18 листопада 2024 року, № 2035 від 18 листопада 2024 року, № 2052 від 21 листопада 2024 року та № 2053 від 21 листопада 2024 року Відповідачем 2 перераховано кошти Відповідачу 1 на загальну суму 6 636 168 грн (призначення платежу: за сою згідно накл. № 1 від 15 листопада 2024 року, у т. ч. ПДВ 14%-266227,50; за сою згідно накл. № 2 від 18 листопада 2024 року, у т. ч. ПДВ 14%-159649,12; за сою згідно накл. № 2 від 18 листопада 2024 року, у т. ч. ПДВ 14%-119283,38; за сою згідно накл. № 9 від 19 листопада 2024 року, у т. ч. ПДВ 14%-269808).
Як вже вказувалося вище в даній постанові, згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійсненого за запитом від 21 січня 2025 року, земельна ділянка: кадастровий номер 5621684200:08:017:0029; цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для дослідних і навчальних цілей (науковов - дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва); площа земельної ділянки - 102,393 Га; місце розташування - Рівненська область, Дубенський район, Мирогощанська сільська рада; найменування юридичної особи - держава Україна в особі Позивача 2; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 15 липня 2021 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 43018599; вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою; найменування юридичної особи – Відповідач 1; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 1 березня 2023 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 49890516.
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійсненого за запитом від 21 січня 2025 року, земельна ділянка: кадастровий номер 5621684200:08:001:0004; цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для дослідних і навчальних цілей (науковов - дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва); площа земельної ділянки - 78,5; місце розташування - Рівненська область, Дубенський район, Мирогощанська сільська рада; найменування юридичної особи - держава Україна в особі Позивача 2; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 15 липня 2021 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 43018273; вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою; найменування юридичної особи – Відповідач 1; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 1 березня 2023 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 49891119.
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійсненого за запитом від 21 січня 2025 року, земельна ділянка: кадастровий номер 5621684200:08:016:0029; цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для дослідних і навчальних цілей (науковов - дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва); площа земельної ділянки - 24,5445 Га; місце розташування - Рівненська область, Дубенський район, Мирогощанська сільська рада; найменування юридичної особи - держава Україна в особі Позивача 2; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 15 липня 2021 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 43018569; вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою; найменування юридичної особи – Відповідач 1; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 1 березня 2023 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 49891449.
Згідно з інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, здійсненого за запитом від 21 січня 2025 року, земельна ділянка: кадастровий номер 5621684200:08:014:0032; цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; вид використання - для дослідних і навчальних цілей (науковов - дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва); площа земельної ділянки - 45,7309 Га; місце розташування - Рівненська область, Дубенський район, Мирогощанська сільська рада; найменування юридичної особи - держава Україна в особі Позивача 2; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 15 липня 2021 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 43018535; вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою; найменування юридичної особи – Відповідач 1; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) – 1 березня 2023 року; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 49891792.
Прокурор покликаючись на те, що оскільки метою Договору є не надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, що суперечить імперативним приписам  частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", звернувся до суду за захистом, порушеного, на його думку права, з позовом про визнання недійсним Договору та повернення майна.

Досліджуючи підстави представництва Прокурором інтересів держави в даній справі в особі Позивача, колегія суду враховує, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Абзацами 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Між тим абзацами 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Системне тлумачення положень частини 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:  якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом із тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. 
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим, у випадках та порядку, встановлених законом.
За вказаного, на думку Прокурора, порушення інтересів держави проявляється в тому, що відбулася протиправна передача в оренду державного майна, для використання не за освітнім призначенням, що позбавляє державу можливості забезпечити гарантоване Конституцією України право дітей на одержання якісної професійно-технічної та загальної середньої освіти, збереження мережі навчальних закладів для здійснення останніми освітньої діяльності.
Обґрунтовуючи підстави звернення до суду в особі Позивача, Прокурор вказує, що згідно частин 1-3 статті 69 Закону України "Про освіту" державний нагляд (контроль) у сфері освіти здійснюється з метою реалізації єдиної державної політики в цій сфері та спрямований на забезпечення інтересів суспільства щодо належної якості освіти та освітньої діяльності. Державний нагляд (контроль) у сфері освіти здійснюється центральним органом виконавчої влади із забезпечення якості освіти та його територіальними органами. Центральний орган виконавчої влади із забезпечення якості освіти та його територіальні органи діють на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені цим Законом та іншими законами України.
За вказаного та зважаючи на те, що предметом дослідження у даній справі є обставини, які стосуються врахування Відповідачами вимог законодавства саме при укладенні спірного Договору, а відтак Прокурором дотримано вимоги, визначені статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядку звернення, що свідчить про наявність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Позивача у цій справі.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За визначенням статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
В силу дії частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Розглядаючи позовну вимогу Прокурора про визнання недійсним Договору, колегія суду досліджує умови Договору та долучені сторонами докази з призми частини 4 статті 80 Закону України  «Про освіту».
У даній справі правовою підставою щодо недійсності Договору Прокурор визначив невідповідність останнього частині  4 статті 80 Закону України "Про освіту".
За вказаного, організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності урегульовано Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва є орендодавцями щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна (будівель, споруд, їх окремих частин), а також майна, що не увійшло до статутного капіталу, що є державною власністю (крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, а також майна, що належить закладам вищої освіти та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам, та інших випадків, передбачених галузевими особливостями оренди майна).
Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду (далі - Порядок передачі майна в оренду) визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, та здійснює контроль за її реалізацією.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ініціаторами оренди майна можуть бути потенційний орендар, балансоутримувач, уповноважений орган управління та/або орендодавець. Потенційний орендар, зацікавлений в одержанні в оренду нерухомого або індивідуально визначеного майна, звертається до орендодавця із заявою про включення цього майна до Переліку відповідного типу згідно з Порядком передачі майна в оренду. Орендодавець протягом трьох робочих днів з дати отримання відповідної заяви передає її балансоутримувачу такого майна.
Відповідно до статтей 11, 12, 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оголошення про передачу майна в оренду орендодавець оприлюднює в ЕТС. Об`єкти державної та комунальної власності передаються в оренду за результатами проведення аукціону виключно в ЕТС, у тому числі аукціону, предметом якого є право на продовження договору оренди об`єкта згідно із статтею 18 цього Закону. За результатами проведення аукціону укладається договір оренди майна.
За частиною 1 статтею 3 Закону України «Про вищу освіту», державну політику у сфері вищої освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України та центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.
У відповідності до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 16 жовтня 2014 року, Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.
Звертаючись із позовом Прокурор стверджує, що Договір за своєю правовою природою не забезпечує оплачуване виконання робіт (вирощування сільськогосподарської продукції) на користь Відповідача 1, а тому не являється договором надання послуг. Вважає, що Договір  за своєю правовою природою має ознаки договору оренди землі, з приводу чого колегія суддів досліджуючи основні положення чинного законодавства, котре регулює правовідносин із наданням послуг в призмі дії умов Договору зауважує таке.
Згідно  статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
У відповідності до  статті 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Відповідно до  статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються  Земельним кодексом України,  Цивільним кодексом України,  Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 13 Закону України "Про оренду землі"  передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом  статті 15 Закону України "Про оренду землі"  істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).
Положеннями  статті 25 Закону України "Про оренду землі"  унормовано, що орендар земельної ділянки має право отримувати продукцію і доходи, що кореспондується з положеннями  статті 775 Цивільного кодексу України  (наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані в результатів користування річчю, переданою у найм).
Зі змісту наведених правових положень вбачається, що на відміну від договору надання послуг, за яким виконавець за завданням замовника виключно надає послугу, за що отримує винагороду та не має підстав і мотивів сподіватися на отримання іншого прибутку чи права власності на продукцію, отриману в результаті такої діяльності, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням властивостей та, як наслідок такого користування, має на меті отримання продукції/доходів від такої діяльності.
При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця тобто особи котрій належить право, що орендується) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря тобто особи, котра бере майно в користування) - використання майна (земельної ділянки) на визначений строк та отримання урожаю від такої діяльності.
Підсумовуючи усе вищевстановлене апеляційний господарський суд констатує, що згідно  статті 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
В той же час з Догоовру вбачається, що плату за ним отримує Відповідач 1 (а не Відповідач 2, що за доводами Прокурора отримав земельні ділянки в користування), що вказує на голослівність такого твердження.
В той же час, суд апеляційної інстанції дослідивши умови Договору вказує апелянту і на те, що за умовами оспорюваного Договору передбачено обов`язок плати за ним саме Відповідача 1 в той же час, коли у випадку прихованого договору оренди така оплата покладалась би на Відповідача 2. Це також вказує на безпідставність тверджень скаржника, щодо того, що Договір є по своїй суті Договором оренди.
Крім того колегія звертає увагу Прокурора і на факт того, що в Договорі не прописано обов`язку Відповідача 1 передавати вирощену продукцію саме Відповідачу 2, а отже подальший продаж Відповідачем 1  цієї продукції Відповдачу 2 apriori не випливає з умов Договору, а отже і доводи Прокурора про подальший продаж цієї продукції саме Відповідачу 2 жодним чином не доводить, що це стоорни здійснили на виконання саме умов Договору, що вчергове свідчить про надуманість тверджень скаржника, що зазначені в апеляційній скарзі.   
За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.
Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі  статті 235 Цивільного кодексу України  має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. 
Відповідні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 2 лютого 2022 року в справі № 927/1099/20, від 3 листопада 2021 року в справі № 918/1226/20.
Відповідно до статті 80 Закону України «Про освіту» до майна закладів освіти належать: нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством. Порядок, умови та форми набуття закладами освіти прав на землю визначаються Земельним кодексом України. Основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають вилученню, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно статті 65 Закону України «Про фахову передвищу освіту» землекористування та реалізація прав на землю здійснюються закладами фахової передвищої освіти відповідно до Земельного кодексу України. Земельні ділянки передаються закладам фахової передвищої освіти незалежно від форми власності у постійне користування в порядку, визначеному Земельним кодексом України. 
Як вбачається з описаних вище доказів, в постійному користуванні Відповідача 1 перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 390,009 га, які використовуються для здійснення дослідних і навчальних цілей та товарного сільськогосподарського виробництва. 
З метою реалізації навчальних цілей і пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства, відповідно до змісту освітніх компонентів освітніх програм здобувачів фахової передвищої освіти відповідно до абзацу 6 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено спірний Договір. 
У відповідності до Закону України «Про фахову передвищу освіту», Статуту Відповідача 1, директор організовує діяльність фахового коледжу, вирішує питання фінансово-господарської діяльності фахового коледжу, формує його структуру, формує штатний розпис та подає на затвердження у встановленому законодавством порядку, є розпорядником майна і коштів, забезпечує дотримання штатно-фінансової дисципліни, забезпечує виконання кошторису, укладає договори. 
За статтею 30 Закону України «Про фахову передвищу освіту» заклади фахової передвищої освіти мають рівні права, що становлять зміст їх автономії та самоврядування, у тому числі мають право здійснювати фінансово-господарську та іншу діяльність відповідно до законодавства та установчих документів закладу фахової передвищої освіти, розпоряджатися власними надходженнями . 
Законом України «Про управління об`єктами державної власності» та постановою Кабінету Міністрів України № 296 від 11 квітня 2012 року «Про затвердження порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 %, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном» не передбачено погодження договору про надання послуг Міністерством освіти і науки України, як уповноваженим органом управління об`єктами державної власності. 
З огляду на все вищеописане у даній постанові, оінючи доводи щодо наявності ознак удаваного правочину (що вказує Прокурор), колегія суду зауважує, що обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин, ніж ті, щодо яких було оформлено відносини, тобто Прокурор, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести:  факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин;  настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
В той же час правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.
Згідно з умовами пунктів 1.1-1.6 оскаржуваного Договору Відповідач 2 зобов`язався у 2024 році за завданням Відповідача 1 надати послуги з обробітку земель в обсязі повного сільськогосподарського циклу на землях, що перебувають у постійному користуванні замовника. В свою чергу Відповідач 1 зобов`язався оплатити Відповідачу 2 зазначені послуги на умовах, встановлених Договором. Витрати по забезпеченню сільськогосподарської техніки паливно-мастильними матеріалами в обсязі, необхідному для надання послуг, несе Відповідач 2. Технічне обслуговування, охорону сільськогосподарської техніки, дотримання вимог пожежної безпеки та охорони праці, харчування працівників, які будуть залучені для виконання робіт, забезпечує Відповідач 2. 
Відповідно до розділу 2 Договору визначено обов`язки Відповідача 1, зокрема: своєчасно розраховуватися з Відповідачем 2 за надані послуги згідно Акту виконаних робіт в терміни до 31 грудня 2024 року. Відповідач 2 зобов`язався: надати Відповідачу 1 послуги, якість яких відповідає чинним стандартам та положенням;  за завданням Відповідача 1 своєчасно та якісно виконати послуги з використанням власного або орендованого транспорту та спецтехніки;  за результатами кожного етапу фактично наданих послуг скласти відповідний акт приймання-передачі наданих послуг та надати його Відповідачу 1.
Пунктом 5.6 Договору визначено місце надання послуг з обробітку земель, якими є земельні ділянки державної форми власності, які перебувають в постійному користуванні Відповідача 1. Договором також визначена його ціна, яка складається з вартості фактично наданих послуг, що зазначається у відповідних актах та рахунках і складала 5 220 000 грн., у т.ч. ПДВ, а з урахуванням унесених змін до Договору від 21 грудня 2024 року загальна сума Договору склала 4 881  650 грн 45 коп., у т.ч. ПДВ. Оплата за Договором здійснюється за фактично надані послуги на підставі виставленого рахунку та акту здачі-прийняття наданих послуг у безготівковій формі на рахунок Відповідача 1. 
Таким чином, усі вищеописані умови оспорюваного Договору містять всі істотні умови, притаманні змішаного договору - підряду та надання послуг. Разом з тим як встановлено вище у цій постанові, умови Договору не містять жодни умов притаманних договору оренди.
При цьому, колегія апеляційного господарського суду звертає на основні аспекти оскаржуваного Договору, а саме: сторони узгодили увесь комплекс робіт по обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції саме на умовах оскаржуваного Договору про надання послуг, результат робіт - вирощений врожай є власністю Відповідача 1, за виконані роботи Відповідач 2 зобов`язався провести оплату, а приймання виконаних робіт оформлюється шляхом складання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт/послуг. 
Також, Відповідач 2 за Договором не стає власником врожаю, оскільки врожай за умовами Договору належить Відповідачу 1, і Відповідач 2 не впливає на долю вирощеного врожаю, економічно незалежний від його кількості, а відтак вирощені на земельній ділянці культури (результат робіт) є власністю Відповідача 1, що відповідає положенням Договору підряду. 
У відповідності до приписів бухгалтерському обліку всі господарські операції, які виконувались Відповідачем 2 відображені у бухгалтерському обліку Відповідача 1 та проведені записи в облікових регістрах на підставі первинних документів, акти про надані послуги та накладні мають всі обов`язкові реквізити первинних документів, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». 
Зокрема, за даними бухгалтерського обліку на виконання Договору Відповідачем 2 надало послуг по виконанню робіт з вирощуванню та збору с/г продукції ( соя) на загальну суму 4881650 грн 45 коп., у тому числі ПДВ. За результатами наданих послуг зібрано врожай сої на площі 195,2754 га  зібрано та оприбутковано всього 352,800 тон сої на суму 4881650 грн 45 коп.. На виконання умов Договору за надані послуги Відповідачем 2 проведені розрахунки у безготівковій формі, шляхом перерахування на його банківський рахунок грошові кошти в сумі 4881650 грн 45 коп. платіжними інструкціями №185 від 6 листопада 2024 року та №190 від 20 листопада 2024 року. 
Розрахунки за послуги здійснюються за фактом надання послуг на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт та виставленого рахунка. 
При цьому як вказано Відповідачем 1 та не спростовано Прокурором даний Договір укладено за наслідком укладеного тендеру, що вказує на те, що Відповідач 1 діючи в контексті укладення такого Договору діяв в межах діючого законодавства України.  
Таким чином за змістом фактичних відносин, які склались між Відповідачами під час виконання Договору, такі відносини на переконання колегії не можуть вважатися договором оренди земельної ділянки, оскільки за їх змістом вони виражають волю його сторін на укладання саме договору про надання послуг. 
Водночас, статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 
За змістом положень частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі"  істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).
Положеннями статті 25 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що орендар земельної ділянки має право отримувати продукцію і доходи, що кореспондується з положеннями статті 775 Цивільного кодексу України (наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані в результатів користування річчю, переданою у найм). 
Зі змісту вищенаведених нормативно-правових актів вбачається, що на відміну від договору надання послуг, за яким виконавець за завданням замовника виключно надає послугу, за що отримує винагороду та не має підстав і мотивів сподіватися на отримання іншого прибутку чи права власності на продукцію, отриману в результаті такої діяльності, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням властивостей та, як наслідок такого користування, має на меті отримання продукції/доходів від такої діяльності. При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки). 
В той же час як вже встановлено вище в даній постанові, Прокурором  не надано жодного доказу набуття Відповідачем 2 права власності на вирощену продукцію саме за умовами спірного Договору. 
За умовами статтей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Також апеляційний господарський суд вчергове підкреслює і те, що Відповідач 1, будучи власником зібраного в 2024 році врожаю сої та враховуючи запропоновану конкурентну ціну на продукцію уклав з Відповідачем 2 Договір поставки, на виконання умов якого Відповідачем 1 реалізовано сою Відповідачеві 2 в кількості 352, 800 тонн за ціною 18 810 грн, згідно накладних від 15 листопада 2024 року №1, 18 листопада 2024 року №2 та 19 листопада 2024 року №3 на загальну суму 6 636 168 грн ( в т.ч. ПДВ) з нарахуванням податкового зобов`язання і вказані дії жодним чином не випливають з умов Договору. 
Відповідно до Договору поставки Відповідач 2 від реалізації сільськогосподарської продукції на розрахунковий рахунок Відповідача 1  платіжними інструкціями від 18 листопада 2024 року №2030, №2035 та 21 листопада 2024 року № 2052, №2053 на банківський рахунок Відповідача 1 переказав грошові кошті в сумі 6 639  756 грн 13 коп.. Договір поставки не оскаржувався, є правомочним. 
Підсумовуючи усе вище описане колегія суду резюмує,  що оскільки оскаржуваний Договір за своєю правовою природою не є прихованим договором оренди землі, а тому відсутні й підстави для застосовування законодавчих положень, передбачених для договору оренди землі, що врегульовані, зокрема, положеннями Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі». 
Крім того, вимоги Прокурора в частині зобов`язання Відповідача 2 повернути державі в особі Позивача 2 в постійне користування Відповідача 1 земельних ділянок може бути задоволена, адже  в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що Відповідач 2 отримував такі земельні ділянки. В той же час суд наголошує, що не може бути зобов`язано повернути земельні ділянки особу, яка такі земельні ділянки не займає, а Прокурор не довів обставину зайняття такихяк і на довід факту передачі цих земельних ділянок за Договором. Відтак вимога Прокурора про їх повернення Відповідачем 2 державі в особі Позивача 2 не підлягає до задоволення.
З огляду на все вищевказане колегія суду відмовляє в задоволенні позовних вимоги про визнання недійсним Договору та повернення земельних ділянок.  
Дане рішення прийнято місцевим господарським судом, а тому Північно-західний апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення суду без змін.

З врахуванням серйозності та важливості основного доводу Прокурора щодо того, що вказаний Договір є прихованим договором оренди землі, та нібито суперечить імперативним приписам  частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту",  апеляційний господарський суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі доводи та докази Прокурора, Позивачів, Відповідача 1, Відповідача 2, як вищевказані, так і інші, наведені у позові та апеляційній скарзі, як кожний окремо, так і, головне, у їх комплексі та сукупності на підтвердження чи не підтвердження підставності позовних вимог.
Доводи наведені Прокурором в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та усім вищеописаним в даній  постанові.
З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд    залишає оспорювань  рішення  без змін з огляду на його  законність і обгрунтованість,  а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно – західним  апеляційним господарським судом  не встановлено обставин, що б вказували на   необхідність  скасування даного  рішення  (в розумінні частини 4   статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відтак, виносячи дане судове рішення та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача, апеляційний господарський суд, відповідно  статті 129 Господарського процесуального кодексу України,  залишає судовий збір   за розгляд апеляційної скарги за Прокурором.
                       Керуючись статтями 129, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

 ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 15 квітня 2025 року в справі №918/1181/24  - залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 15 квітня 2025 року в справі №918/1181/24 - залишити без змін. 
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №918/1181/24 повернути Господарському суду Рівненської області.
Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2025 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.