Справа № 306/451/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       27 червня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого: судді Джуги С.Д.,
суддів: Кожух О.А., Мацунича М.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2024 року у складі судді Жиганської Н.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,
в с т а н о в и в :
У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 24 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №4206499 про надання споживчого кредиту. 
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту – 23.06.2021, строк якого може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.
Свої зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 15000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
Зазначало, що 23.06.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4275 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 23.07.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
23.07.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8550 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 22.08.2021) із стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 
20.08.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7980 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 19.09.2021) із стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 
16.09.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7695 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 16.10.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 
13.10.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7695 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 12.11.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
13.11.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8835 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 13.12.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 
13.12.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8550 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 12.01.2022) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
12.01.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. договору кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.
Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 18 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.
Зазначав, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу №18.04/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 35805 грн.
Вказував, шо станом на 22.02.2024 заборгованість відповідача по кредитному договору склала: 15000 грн - тіло кредиту та 20805 грн. - нараховані проценти, всього – 35805 грн.
Зазначав, що боржник, який прострочив виконання грошового виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказував, що розмір трьох відсотків річних за період з 13.04.2022 по 22.02.2024 та інфляційних втрат становить, відповідно, 2001,16 грн. та 7733,92 грн.
Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 35805 грн., інфляційні втрати – 7733,92 грн., три відсотки річних – 2001,16 грн.
27 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» через систему «Електронний суд» подало до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій відмовилося від позовних вимог в частині інфляційних втрат та трьох відсотків річних та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 35805 грн.
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість у загальному розмірі: 57962,48 грн. (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 48 коп.), з яких: 35805 грн. (тридцять п`ять тисяч вісімсот п`ять гривень 00 коп.) - заборгованість за договором №4206499 від 24.05.2021: 7733,92 грн. (сім тисяч сімсот тридцять три гривні 92 коп.) - інфляційні втрати: 2001,16 грн. (дві тисячі одна гривна 16 коп.) - три відсотки річних.
Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог у порядку, визначеному статтею 49 ЦПК України, проте суд першої інстанції, не зазначивши чи її було задоволено або відмовлено у задоволенні, розглянув справу відповідно до первісно заявлених позовних вимог. Окрім того, зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно взято до уваги відповідь на відзив на апеляційну скаргу, оскільки такий подано з пропуском строку. Вважає, що судом першої інстанції було необґрунтовано задоволено клопотання про витребування доказів, оскільки положення ЦПК України зобов`язують позивача надати докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують ідентифікацію особи, яка нібито звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». Вказує, що не можна однозначно стверджувати, що особу, яка підписала договір, було точно ідентифіковано як відповідача, а отже, що саме вона підписала відповідний договір.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на те, що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 35805 грн., інфляційні втрати – 7733,92 грн., три відсотки річних – 2001,16 грн. (а.с.1-159, Т.1).
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 07 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на 05 червня 2024 року о 14 годині 30 хвилин (а.с.163-164, Т.1).
27 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» через систему «Електронний суд» подало до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій відмовилося від позовних вимог в частині інфляційних втрат та трьох відсотків річних та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 35805 грн. (а.с.26-27, Т.2).
Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та всупереч принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі №602/1455/20).
Таким чином, оскільки позивачем до початку першого судового засідання у справі було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відтак, враховуючи принцип диспозитивності, предметом розгляду у суді першої інстанції повинні були бути лише позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35805 грн., натомість суд першої інстанції розглянув заявлені первісні позовні вимоги у повному обсязі та задовольнив їх, вийшовши за межі позовних вимог, що суперечить принципу диспозитивності цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Вирішаючи спір по суті, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані – це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних – фізична особа, персональні дані якої обробляються; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 24 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір №4206499 про надання споживчого кредиту (далі – Договір) (а.с.28-36, Т.1).
Договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатором М961356 24.05.2021 о 14:48 хв. (а.с.36, Т.1).
До договору про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , позивачем долучено Паспорт споживчого кредиту (а.с.16-20, Т.1) та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.37, Т.1), які також підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису, одноразовим ідентифікатор М961356.
Таким чином, враховуючи, що договір про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021 укладено його сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі - на веб-сайті кредитодавця (creditplus.ua) із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, реквізитів карткового рахунку, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, відтак вказане підтверджує факт його укладення.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі №757/40396/20 (провадження №61-850св22).
Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що Договір містить РНОКПП ОСОБА_1 , адресу, і саме такі дані про себе вона зазначає у відзиві на позов та апеляційній скарзі, тобто вони є актуальними та дійсно їй належать.
Таким чином, підписавши договір про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000 грн. (п. 1.3. Договору); строк кредиту 30 днів (п. 1.4. Договору).
Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору (п. 1.4. Договору).
Пунктом 1.5. Договору визначено види процентних ставок, що узгоджені сторонами правочину: стандартна – 1,90 % в день, знижена – 0,95% в день.
Відповідно до п. 1.5.1. Договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.
Згідно з п. 1.5.2. Договору знижена процентна ставка 0,95% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк. Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4. Договору, а випадку пролонгації – до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника Програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором.
Відповідно до п. 2.1. Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
На підставі договору №087/20-П від 08.07.2020, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Контрактовий дім» здійснило 24 травня 2021 року переказ коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 у розмірі 15 000 грн., номер транзакції 947750100 (а.с.103, Т.1),
Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 15 000 грн. підтверджується також листом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-240726/18465 від 31.07.2024, згідно якого слідує, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 , на яку 24.05.2021 здійснено переказ коштів на суму 15 000 грн. (а.с.58, Т.2).
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме перерахувало грошові кошти (15 000 грн.) на банківський рахунок ОСОБА_1 , який самостійно внесла до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства номер своєї платіжної картки.
Пунктом 4.1. Договору встановлено, що строк кредиту може бути продовжено:
- за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п. 4.2. (п.п. 4.2.1.-4.2.4.) Договору;
- в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3. (п.п.4.3.1.-4.3.2.) Договору.
Відповідно до п. 4.2.1. Договору, Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.п. 4.2.2. Договору.
Згідно п. 4.2.2. Договору пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів:
- перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або
- протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства info@creditplus.ua ( в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок», вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього Договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений Споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом.
У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) Споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення Споживачем дій, зазначених у п.п.4.2.2. цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті (п.4.2.4. Договору).
Відповідно до п. 4.3.1. Договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2.-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Згідно з п. 4.3.2. Договору споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2. договору.
Відповідно до вимог п. 4.4. Договору вказаний у цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2. договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3. договору письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.
Так, згідно детального розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021, здійсненого первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», слідує, що станом на 17.04.2023 у відповідача наявна заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021 у розмірі 35805 грн., з яких: 15000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 20805 грн. – сума заборгованості за процентами.
Правильність поданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не оспорювалася, а відтак такий розрахунок є належним та допустимим доказом, який підтверджує заборгованість за укладеним договором.
Згідно вищевказаного розрахунку заборгованості слідує, що 23.06.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4275 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 23.07.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
23.07.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8550 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 22.08.2021) із стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 
20.08.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7980 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 19.09.2021) із стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 
16.09.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7695 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 16.10.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 
13.10.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7695 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 12.11.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
13.11.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8835 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 13.12.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 
13.12.2021 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 8550 грн., у зв`язку з чим відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 12.01.2022) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору в межах погодженого строку кредитування (30 днів), Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» звернулося до неї з листом від 13.01.2022, в якому повідомило про те, що на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, а тому відповідно до п. 4.3.1 кредитного договору строк кредиту продовжено на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль (а.с.38-39, Т.1).
Згідно з пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
З матеріалів справи слідує, що 18 квітня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.138-146, Т.1).
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до п.1.2. договору факторингу №18.04/23-Ф перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.
Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до договору факторингу №18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року слідує, що клієнт відступив фактору право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021 у розмірі 35805 грн., з яких: 15000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 20805 грн. – сума заборгованості за процентами (а.с.80, Т.1).
Платіжними дорученнями №339 від 24.04.2023, №340 від 24.04.2023, №341 від 25.04.2023, №343 від 26.04.2023, №344 від 27.04.2023 підтверджено отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» плати за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року в загальному розмірі 1141101,67 грн. (а.с. 17-21, Т.2).
Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену останнім при укладенні кредитного договору.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло статусу кредитора за Договором про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021 у розмірі 35805 грн.
Доказів належного виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених Договором про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021 матеріали справи не містять.
З огляду на наведене, оскільки у встановлений договором строк ОСОБА_1 не повернула кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти, які правомірно нараховано кредитором у межах строку дії кредитного договору, враховуючи умови договору про його автопролонгацію, у позивача виникло право на їх стягнення в примусовому порядку.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021 у розмірі 35805 грн., з яких: 15000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 20805 грн. – сума заборгованості за процентами.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зменшених позовних вимог.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. сплаченого судового збору.
У позовній заяві позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.
З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року, копію звіту від 22 лютого 2024 року про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року, копію рахунку на оплату по замовленню № 2244/22/02 від 22 лютого 2024 року, копію платіжної інструкції в національній валюті від 23 лютого 2024 року №3489, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 10 000,00 гривень.
У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат слід враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі №756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі №701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.
Колегія суддів вважає, що враховуючи категорію, складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та спірних правовідносин, сума гонорару в розмірі 2000 грн. є співмірною із складністю справи та наданими адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем послугами, а тому в цьому розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В іншій частині не підлягає до задоволення.
Щодо стягнення з апелянта витрат на професійну правничу допомогу колегія зазначає наступне.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн., яка була надана позивачу згідно договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07 липня 2022 року, укладеного між позивачем та адвокатом Крюковою Мариною Володимирівною.
Відповідно до ч.ч.1,4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Колегія суддів вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн. є співмірною із складністю справи та наданими адвокатом Крюковою Мариною Володимирівною послугами, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому в цьому розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В іншій частині не підлягає до задоволення.
Щодо клопотання про залишення відзиву на апеляційну скаргу без розгляду колегія суддів зазначає, що такий поданий належним учасником справи, найменування якого було змінено, що не змінює його процесуальний статус у справі, а тому таке не заслуговує на увагу.
Керуючись ст.ст.137, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Підодвірний Тарас Іванович, - задовольнити частково.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (код ЄДРПОУ 44559822, м. Київ, вулиця Загородня, будинок, 15, офіс, 118/2) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №4206499 від 24.05.2021 у розмірі 35805 грн., з яких: 15000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 20805 грн. – сума заборгованості за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (код ЄДРПОУ 44559822, м. Київ, вулиця Загородня, будинок, 15, офіс, 118/2) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., з яких 2000 грн. – витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції; 1000 грн. – витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 27 червня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: