П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 липня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/3500/25	

Категорія 112010200	Головуючий у суді І інстанції: Марин П.П. час і місце ухвалення: спрощене провадження,  м. Одеса	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та   ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що в рішенні від 03.04.2024 у справі №420/1119/24, стосовно розрахунку пенсії за період з 10.12.2021, і в рішенні від 14.10.2024 року у справі №420/23375/24, стосовно розрахунку пенсії за період з 30.09.2015 по 10.12.2021, судді зазначили, що - “Спірні правовідносини виникли у зв`язку із тим, що пенсійний орган призначив позивачеві пенсію фіксованому розмірі та протиправно не здійснював перерахунки пенсії позивача відповідно до приписі статей 28, 42 Закону № 1058-ІV, тому суд на даному етапі відновлює право позивача на проведення перерахунків його пенсії, а от визначати, які саме перерахунки з дати призначення пенсії мають бути проведені є компетенцією відповідача”. З рішення/розпорядження №155350013084 від 27.12.2024 року вбачається, що відповідач у січні 2025 року здійснив нарахування пенсії позивачці за кожний місяць періоду боргу з 30.09.2015 року по 31.12.2024 року, в сумі, яку позивачка отримала б, якби пенсія була виплачена у відповідний місяць боргу, за який вона мала бути нарахована в минулому. Позивач вказує, що виплата в минулому не відбулася, і сума боргу за кожний місяць періоду з 30.09.2015 по 30.12.2024 була нарахована до виплати лише в грудні 2024 року та виплачена в січні 2025 року. Розрахунок її пенсії, здійснений відповідачем у протоколі №155350013084 від 27.12.2024, який не враховує інфляційний фактор в Україні, спричинений зростанням цін на споживчі товари та послуги за період з моменту виникнення боргу в одному з місяців, починаючи з 2015 року, до його виплати в 2025 році, не відповідає меті адміністративного процесу та зобов`язанням держави захищати права і законні інтереси громадян, як це передбачено Конституцією та законами України.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2015 року по 09.10.2021 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції змінити рішення суду наступним чином:
- Визнати протиправними та скасувати протокол розрахунок Відповідача №155350013084 від 11.07.2024 року;
- Зобов`язати Відповідача здійснити розрахунок та виплату пенсії Позивачки за період з 30.09.2015 року по 31.12.2024 з урахуванням автоматичних перерахунків індексації пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Далі - "Закон 1058- IV") та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 (Далі - "Постанова КМУ № 251") та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (Далі - "Постанова КМУ № 124"), в редакції дійсної на момент виплати - 01.2025 року, за винятком сплачених сум та з урахуванням компенсації втрати частини доходів.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що порядок визначення розмірів пенсійних виплат, мінімальний розмір пенсії та порядок здійснення пенсійних виплат за минулий час здійснюється за тими самими нормами Закону 1058-ІV, що й поточна пенсія, а саме відповідно до законодавства, чинного на момент виплати. Таким чином, на розрахунок виплати поточної пенсії Позивачки та розрахунок пенсії за період з 30.09.2015 року по 31.12.2024 рік діють норми Закону № 1058-ІV, чинні на момент здійснення розрахунку до виплати, в тому числі - ст. 27, 28 та ч. 2, 3 ст. 42, а також пункти 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", саме в редакції, дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачці, а саме на січень 2025 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що сума нарахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків яких сплачується компенсація. Крім того, до позову на підтвердження повноважень представника додано довіреність, однак трирічний термін її за цими документами на момент подання позову у цій справі сплинув, чим порушено норми ст. 59 КАС України та ст. 204 ЦК України. Також, позивачем було пропущено строк звернення до суду.
ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що сума боргу була нарахована до виплати лише в грудні 2024 року та виплачена в січні 2025 року, а отже Позивачка не могла раніше дізнатись про порушення її права на належний розмір пенсії за період з 30.09.2015 року по теперішній час.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач вказує, що протокол перерахунку пенсії особи не є рішенням суб`єкта повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а є текстовим відображенням дій пенсійного органу щодо здійсненого перерахунку пенсії особи із зазначенням усіх особливостей та умов такого перерахунку.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2022 року по справі №420/5059/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву про поновлення пенсій відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 року по справі № 420/15303/23, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності з дати припинення її виплати - 30.09.2015 року, та здійснити виплату недоотриманих сум пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 року по справі №420/15303/23 ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 30.09.2015 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 1049,00 грн. Пенсію обчислено з урахуванням стажу роботи 37 років 1 місяць 20 днів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 року у справі №420/1119/24, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунки пенсії ОСОБА_1 починаючи з 10.12.2021 року відповідно до статей 28, 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити виплати перерахованих сум пенсії із урахуванням виплачених сум, та із нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На виконання зазначеного рішення відповідачем 11.07.2024 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з 10.12.2021 року у розмірі (з надбавками) 2200,00 грн з 10.12.2021 року, 2300,00 грн з 01.07.2022 року, 2760,00 грн з 01.01.2024 року та 2980,00 грн з 01.03.2024 року. Пенсію обчислено з урахуванням стажу роботи 38 років 0 місяців 21 день.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі №420/23375/24, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2024 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з 30.09.2015 по 10.12.2021 відповідно до статей 28, 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити виплати перерахованих сум пенсії із урахуванням виплачених сум.
На виконання зазначеного рішення відповідачем 27.12.2024 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії (з доплатами до прожиткового мінімуму, за понаднормовий стаж, до мінімальної пенсії та як особі, якій виповнилось 70 років) з 30.09.2015 року у розмірі 1074,00 грн (в подальшому зі збільшенням розміру пенсії) та з 13.06.2026 року у розмірі 2980,00 грн. Пенсію обчислено з урахуванням стажу роботи 39 років 3 місяці 10 днів.
Вважаючи дії пенсійного органу щодо перерахунку пенсії протиправними позивач звернувся до суду з даним позов.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача в частині компенсації втрати частини доходів частково шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2015 року по 09.10.2021 року. 
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058- IV (далі - Закон №1058- IV, у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ст. 1 Закону №1058-IV мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; … ; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); …; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; …; відповідальності суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що її пенсія за період з 30.09.2015 року по 31.12.2024 повинна обчислюватися відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" в редакції, чинній на момент виплати - 01.2025 року суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Конституційний Суд України у Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп та у Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-7/99 дійшов висновку, що дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою чинності. За загальновизнаним правилом нормативно-правовий акт (в цілому або в окремій частині) втрачає чинність у зв`язку з прийняттям нового акта вищої або однакової юридичної сили з того ж предмета регулювання, без формального скасування старого акта. При виникненні темпоральної колізії наступний акт одного рівня з того ж самого питання скасовує дію актів попередніх.
Конституційним Судом України у Рішенні від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зазначено, що Конституція України в частині першій статті 58 закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі N 03/29-97 «Про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата)» Конституційний Суд України висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Відповідно до статті 147 Конституції України Конституційний Суд України здійснює офіційне тлумачення Конституції України. Діяльність Конституційного Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків. Таким чином, Конституційний Суд України, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України, передбачив порядок подолання темпоральної колізії.
Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню принцип незворотності дії закону у часі.
Тобто, незважаючи на здійснення перерахунку пенсії позивача 27.12.2024 року та виплати такої пенсії (як стверджує позивач) у січні 2025 року, такий перерахунок повинен здійснюватись відповідно до норм пенсійного законодавства України, яке було чинним станом на час, коли така пенсія повинна була бути нарахована та виплачена.
Так, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.07.2024 року у справі №280/3308/23 суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те законодавче регулювання, яке є чинним на момент прийняття рішення таким суб`єктом, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.
Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що зважаючи на те, що відповідач 27.12.2024 року здійснив перерахунок пенсії позивача у тому числі за минулий період з 30.09.2015 року по 31.12.2024 року, він правомірно застосовував пенсійне законодавство у редакції, чинній на той час, коли відповідний перерахунок повинен був бути здійсненим.
Щодо доводів позивача про нездійснення індексації її пенсії суд зазначає таке.
Так, з протоколу перерахунку пенсії позивача вбачається, що позивачу у період з 30.09.2015 року по 31.12.2024 року пенсія не індексувалась. 
Відповідно до частини 1 статті 42 Закону №1058-IV (у редакції, чинній до 11.10.2017 року) пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.
Тобто, у спірних правовідносинах пенсія позивача за період з 30.09.2015 по 11.10.2017 підлягала індексації відповідно до норм Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.2 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (у редакції, чинній до 24.10.2017 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Згідно з п.3 вказаного Порядку (у редакції, чинній до 15.03.2018 року) до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму; тимчасова державна допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме; мінімальний розмір допомоги по безробіттю; державна соціальна допомога інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам; державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державна соціальна допомога на догляд; щомісячна грошова допомога малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним; компенсаційна виплата, що призначається непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами)
Отже, до 15.03.2018 року пенсії, які обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не підлягали індексації.
З огляду на те, що пенсія позивача за період з   30.09.2015 по 15.03.2018 року обчислена на виконання рішення Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі №420/23375/24 відповідно до ч.1 статті 28 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відтак у вказаний період пенсія позивача індексації не підлягала.
Щодо індексації пенсії позивача з 15.03.2018 року по 31.12.2024 року суд зазначає таке.
Відповідно до п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (у редакції, чинній до 15.03.2018 року) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з ч.2 ст. 42 Закону №1058-IV (у редакції, чинній з 11.10.2017 року) для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (ч. 2 ст. 42 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2040-IX від 15.02.2022, яка застосовується з 1 березня 2022 року).
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Порядок №124), відповідно до п.1 якого цим Порядком відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон) визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року №251 у пп.1 п.2 установлено, що у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році” (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.
З матеріалів справи не вбачається, що позивачу у період з 15.03.2018 року по 31.12.2024 року здійснювалась індексація пенсії у відповідності до ч.2 ст. 42 Закону №1058-IV.
Водночас, позивач у позовній заяві не оскаржує таку бездіяльність відповідача, а просить визнати протиправними та скасувати протокол розрахунок Відповідача №155350013084 від 11.07.2024 року, який в матеріалах пенсійної справи відсутній та позивачем до суду також не надавався.
Крім того, протокол перерахунку пенсії особи не є рішенням суб`єкта повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а є текстовим відображенням дій пенсійного органу щодо здійсненого перерахунку пенсії особи із зазначенням усіх особливостей та умов такого перерахунку.
Частиною 1 статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз відповідних норм процесуального закону свідчить, що є такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.ст. 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, зобов`язання вчинити дії на виконання іншого судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 420/5234/19 та від 19 травня 2022 року у справі № 540/3410/20.
Так, питання перерахунку та виплати позивачу пенсії за період з 30.09.2015 року по 31.12.2024 року відповідно до ст. 28 та ст. 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” було вже вирішено судом у справах №420/1119/24 та №420/23375/24, тобто позовні вимоги позивача виникли також у зв`язку з нездійсненням відповідачем рішень суду по вказаним справам, правомірність чого не може бути перевірена судом у межах даної справи.
Отже,  суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування протоколу розрахунку Головного управління ПФУ в Одеській області №155350013084 від 11.07.2024 року та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок та виплату пенсії позивачки за період з 30.09.2015 року по 31.12.2024 з урахуванням автоматичних перерахунків індексації пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Далі - “Закон 1058-IV”) та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 (Далі - “Постанова КМУ № 251”) та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" (Далі - “Постанова КМУ № 124”), в редакції дійсної на момент виплати - 01.2025 року, за винятком сплачених сум, задоволенню не підлягають.
Щодо доводів позивача про те, що розрахунок її пенсії, здійснений відповідачем у протоколі №155350013084 від 27.12.2024, не враховує інфляційний фактор в Україні, спричинений зростанням цін на споживчі товари та послуги за період з моменту виникнення боргу в одному з місяців, починаючи з 2015 року, до його виплати в 2025 році, суд зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 року у справі №420/1119/24, яке набрало законної сили, зобов`язано відповідача здійснити перерахунки пенсії позивача починаючи з 10.12.2021 року із нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відтак позовні вимоги в цій частині зважаючи на наведені вище висновки Верховного Суду задоволенню також не підлягають.
Проте, щодо компенсації втрати частини доходів за несвоєчасну виплату пенсії за період з 30.09.2015 року по 09.10.2021 року суд зазначає наступне.
Статтею 46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані  Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-ІІІ  (далі - Закон №2050-ІІІ).
Стаття 1 Закону №2050-ІІІ  передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до  статті 2 Закону №2050-ІІІ  компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому  Законі  слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Відповідно до  статті 3 Закону №2050-ІІІ  сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
У розумінні  Закону №2050-ІІІ  пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду.
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Використане у статтях  3,  4 Закону №2050-ІІІ  формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З огляду на викладене, безпідставними є посилання пенсійного органу в апеляційній скарзі, що сума нарахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за порушення строків яких сплачується компенсація.
Враховуючи зазначені вище норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що оскільки не проведення виплати пенсії позивачу у належному розмірі відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, то виплата перерахованої пенсії має проводитися з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08.11.2021 року №460/8138/20.
Таким чином, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги позивача в частині компенсації втрати частини доходів частково шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 30.09.2015 року по 09.10.2021 року.
Крім того, безпідставними є посилання пенсійного органу в апеляційній скарзі на те, що до позову на підтвердження повноважень представника додано довіреність, однак трирічний термін її за цими документами на момент подання позову у цій справі сплинув, чим порушено норми ст. 59 КАС України та ст. 204 ЦК України, оскільки до позовної заяви додано ордер на підставі якого і було подано позовну заяву.   
Також, не заслуговують на увагу посилання пенсійного органу в апеляційній скарзі на порушення строків звернення до суду, оскільки позивачу пенсія була нарахована в грудні 2024 року, а з позовною заявою позивач звернувся в лютому 2025 року, в строк передбачений КАС України.
Інші доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та   ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року по справі № 420/3500/25, - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.    

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький