П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 р. Категорія: 111031101 	м. Одеса	Справа № 400/10336/24	
Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,
час і місце ухвалення: письмове провадження,
м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.05.2024, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняті 31.05.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (далі – Управління або відповідач) податкові повідомлення-рішення: № 0573306-2409-1411-UA48020010000091496 на суму 89    150,20 грн за нежитлову будівлю по вул. Шевченка, 48А у с. Піски, Баштанського району, Миколаївської області; № 0573307-2409-1411-UA48020010000091496 на суму 18    254,15 грн за нежитлову будівлю по вул. Шевченка, 50А у с. Піски, Баштанського району, Миколаївської області № 0573308-2409-1411-UA48020010000091496 на суму 18    254,15 грн за нежитлову будівлю по вул. Шевченка, 50А у с. Піски, Баштанського району, Миколаївської області, мотивуючи його тим, що позивач є головою особистого селянського господарства і головою фермерського господарства “Зоря”, належні позивачу об`єкти нерухомого майна є будівлями сільськогосподарського призначення (код 1271 Державного класифікатора будівель та споруд), тому, відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктами оподаткування. За такого, у відповідача не було законних підстав для нарахування податкових зобов`язань.
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не встановлено чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником для цілей визначення податкової пільги згідно з пунктом «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є головою фермерського господарства підтверджується випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань (арк. 10).
Згідно з “Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта” (арк. 23-25), позивач з 2012 року є власником нерухомого майна: тип майна “нежитловий об`єкт картоплесховища”, площа – 1 330, 6 м2, адреса: Миколаївська область, Баштанський район, с. Піски, вул. Шевченка, 48-в (далі – Об`єкт 1).
Податковим повідомленням-рішенням від 31.05.2024 № 0573306-2409-1411-UA48020010000091496 Управління визначило ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за Об`єктом 1 – 89    150, 20 грн. (ставка податку – 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року).
Згідно з “Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта”, позивач з 2015 року до 22.06.2024 року був власником нерухомого майна: будівлі для зберігання зерна (назва класифікаційного угруповання ДК БС 1271.3), площа – 544, 9 м2 адреса: Миколаївська область, Баштанський район, с. Піски, вул. Шевченка, 50а (далі – Об`єкт 2). 
Податковими повідомленнями-рішеннями від 31.05.2024 № 0573307-2409-1411-UA48020010000091496 та № 0573307-2409-1411-UA48020010000091496 Управління визначило ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за Об`єктом 2 у загальній сумі 36 508, 30 грн. (ставка податку – 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року). Наявність двох податкових повідомлень-рішень (кожне на суму 18 254, 15 грн.) Управління пояснило тим, що права власності на 1/2 Об`єкта 2 за позивачем було зареєстровано 07.10.2015, а на другу половину – 08.10.2025.
Не погоджуючись із вищевказаним, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у постанові від 03.09.2024 у справі № 400/2819/24 (за позовом позивача до відповідача про оскарження податкових повідомлень-рішень про визначення сум податкових зобов`язань за 2020 та 2021 роки) П`ятий апеляційний адміністративний суд встановив, що належні позивачу Об`єкт 1 та Об`єкт 2 не є об`єктами оподаткування, згідно з підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки використовуються позивачем “… безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником …”, а тому на підставі викладеного суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною у 2023 році), не є об`єктом оподаткування будівлі споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства” (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Той факт, що належні позивачу об`єкти нерухомого майна віднесені до класу “Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (діяв до 01.01.2024) відповідач не заперечив.
Докази того, що об`єкти нерухомого майна здані позивачем в оренду, лізинг, передані у позичку, відсутні.
Підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у відповідній редакції) встановлено, що сільськогосподарський товаровиробник – юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа – підприємець, яка займається виробництвом сільського господарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Доводи Управління про наявність у позивача відповідного податкового обов`язку обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником.
У постанові від 03.09.2024 у справі № 400/2819/24 (за позовом позивача до відповідача про оскарження податкових повідомлень-рішень про визначення сум податкових зобов`язань за 2020 та 2021 роки) П`ятий апеляційний адміністративний суд встановив, що належні позивачу Об`єкт 1 та Об`єкт 2 не є об`єктами оподаткування, згідно з підпунктом “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, оскільки використовуються позивачем “… безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником …”.  
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень та про задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області, - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року по справі № 400/10336/24, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.  

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький