ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1009/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №699/1836/24 Категорія: 304090000 	Літвінова Г. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       31 липня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Карпенко О.В., Василенко Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Акцент-Банк» Омельченка Євгена Володимировича на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 березня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі Анкети-заяви від 21.04.2020 відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. У позові зазначається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до умов Договору.
Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 02.11.2024 виникла заборгованість у загальному розмірі 38793,88 грн., яка складається з наступного: 28260,75 грн. – заборгованість за кредитом; 10533,13 грн. – заборгованість за відсотками.
З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 38793,88 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 березня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.04.2020 станом на 02.11.2024 у розмірі 13675,27 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ «А-Банк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1067,37 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором та виписці по картці вбачається, що позивач з рахунку відповідача списував відсотки за використання кредитного ліміту. Загальна сума стягнутих позивачем з відповідача відсотків становить 14585,48 грн.
Проте, у матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, отже списання відсотків у розмірі 14585,48 грн. не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами кредитного договору.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про безпідставність вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків у розмірі 10533,13 грн.
Суд дійшов висновку про необхідність зарахування вказаної суми безпідставно списаних відсотків у рахунок погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту (28260,75 грн.) за рахунок протиправно списаних банком відсотків (у розмірі 14585,48 грн.) з 28260,75 грн. до 13675,27 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник АТ «А-Банк» адвокат Омельченко Є.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку у повному обсязі. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.
Підтвердженням згоди позичальника з умовами кредитування є Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка», яка підписана боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  ОСОБА_1 21.04.2020 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.
Підписавши анкету-заяву, відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.12).
Указана Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність.
Також позивач додав до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», який не містить підпису відповідача (а.с.14-21) та Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписаний простим електронним підписом відповідача 21.04.2020 (а.с.7).
Згідно з довідкою за картами без номера і дати видачі, яку позивач додав до позовної заяви, відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано такі картки № НОМЕР_2 строком дії до грудня 2031, №4323357029323660 строком дії до грудня 2024 (а.с.10).
Відповідно до довідки за лімітами, наданої позивачем, на підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту станом на 21.04.2020 у розмірі 00,00 грн. У подальшому кредитний ліміт як збільшувався, так і зменшувався з 00,00 грн. до 30 000,00 грн. (а.с.11).
З виписки по картці відповідача за рахунком НОМЕР_3 вбачається, що відповідач у період з 13.05.2023 по 02.11.2024 користувалася кредитною карткою, у тому числі поповнювала картку. Вбачається, що позивач списував із сум поповнення відсотки за використання кредитним лімітом. При цьому загальний розмір списаних відсотків за використання кредитним лімітом за весь указаний період склав 14585,48 грн. (а.с.8-9).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №б/н від 21.04.2020 станом на 02.11.2024 сума боргу відповідача перед банком становить 38793,88 грн., з них 28260,75 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 10533,13 грн. – заборгованість за відсотками.
З цього розрахунку також вбачається, що позивач систематично нараховував позивачу та списував з його рахунку внесені відповідачем кошти як відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У заяві позичальника від 21.04.2021 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
В апеляційній скарзі АТ «А-Банк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису позичальника, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.04.2021 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин
Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року.
Щодо паспорту споживчого кредиту, то колегія суддів звертає увагу, що даний документ містить інформацію про умови кредитування, які є актуальними до 01.07.2021 року.
До того ж, при оцінці паспорту споживчого кредитування судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладену у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20, відповідно до якої паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Отже, позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитом, колегія суддів вважає необґрунтованими та не доведеними банком.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а. с. 8-9), може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Отже, виписка по картці у сукупності з іншими доказами є підтвердженням чи користувався відповідач кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачем кредитних коштів суму отриманого ним кредиту.
Дослідивши надану банком виписку, колегія суддів звертає увагу, що в ній міститься інформація про рух коштів, починаючи з 13.05.2023 року. З даної виписки вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості, які були зараховані банком у погашення кредитної заборгованості за відсотками.
З огляду на відсутність узгодженого сторонами розміру відсотків за користування кредитом, судом першої інстанції правильно зараховано суму стягнуту на їх погашення у рахунок заборгованості за тілом кредиту.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Акцент-Банк» Омельченка Євгена Володимировича – залишити без задоволення.
Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 26 березня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді: