УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2025 року
м. Київ
справа  № 462/3422/16-к
провадження № 51-3913 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року, ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року.
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року, який ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року залишено без зміни, ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на строк 3 роки та з конфіскацією належного йому майна.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року постановлено порушити перед Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Львівської та Київської областей питання про дисциплінарну відповідальність адвоката ОСОБА_4 .
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , у якій вона не погоджувалась з вказаними судовими рішеннями, просила їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2025 року касаційну скаргу захисника на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 цього Кодексу, та надано строк для усунення недоліків.
Зокрема, колегія суддів акцентувала увагу на положеннях ст. 424 КПК України, якою визначено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Захисник повторно звернулась до Суду з касаційною скаргою. При цьому скаржник, як і попереднього разу, наполягає на перегляді у тому числі окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року щодо неї.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.
Наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 2 ст. 424 КПК України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в  апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Заперечення проти ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року було викладено адвокатом у апеляційній скарзі на вирок цього суду від 13 листопада 2024 року, які було розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку ч. 2 ст. 392 КПК України. 
У контексті положень ч. 2 ст. 424 КПК України окрема ухвала суду першої інстанції, окремому оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Вказівка захисника на випадки перегляду Верховним Судом окремих ухвал, хоча і заслуговує на увагу, однак у наведених справах йшлося про перегляд ухвал, постановлених апеляційним судом, коли перевірити законність цих рішень в інший спосіб було неможливо, тоді як адвокат оскаржує рішення місцевого суду. За таких обставин, посилання адвоката на практику касаційного суду у даному випадку є нерелевантними.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження в разі, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Що стосується касаційної скарги захисника ОСОБА_4 в частині оскарження вироку Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року, то її подано належною особою, протягом визначеного законом строку на касаційне оскарження, зміст скарги відповідає вимогам, зазначеним у статтях 425 - 427 КПК України.
Зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів убачається, що наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
З цих підстав та, керуючись ст. 428 КПК України, Суд постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 в частині оскарження вироку Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2024 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                                     ОСОБА_3