Ухвала
 
17  червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 569/408/25
провадження № 61-7177ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши    касаційну    скаргу     адвоката    Волошина    Іллі    Васильовича    як
представника     ОСОБА_1   на   постанову   Рівненського
апеляційного суду від 22 травня 2025 року у справі  за позовом     
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У  січні  2025    року   ОСОБА_1    звернувся до суду з  позовом, у якому просив
змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від 16  червня 2021  року  на користь ОСОБА_2 
на    утримання    сина     ОСОБА_3 ,      
ІНФОРМАЦІЯ_1 , з  1/4  частки усіх видів його заробітку (доходу)  щомісячно,    але   не
менше  50  % прожиткового  мінімуму  для дитини відповідного  віку,  починаючи  з
дня  набрання  рішенням  законної сили та до  досягнення  дитиною повноліття,  на
1/7   частки   від   його   заробітку   (доходу),    щомісячно,   але    не    менше   50   %
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із  дня  набрання
рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
 
Рівненський міський суд Рівненської області  рішенням  від 13  лютого  2025  року
позов задовольнив частково. Змінив розмір аліментів, які стягуються на  підставі
рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2021 року у
справі № 569/1584/21 та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  аліменти
на   утримання   дитини    ОСОБА_4 ,    ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
щомісячно в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку  (доходу),  але  не  менше  50  %
прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. 
 
Рівненський апеляційний суд постановою від 22 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Ромашко Л. Г. задовольнив. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2025 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. 
 
05 червня 2025 року адвокат Волошин І. В. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2025 року у цій справі. 
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує  двохсот  п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків,  якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої  практики;  б)  особа,  яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;  г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). 
 
Предметом позову у цій справі є зміна розміру аліментів, отже, справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує. 
 
Представник заявника у касаційній скарзі посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що справа має для                ОСОБА_1 виняткове значення, оскільки стосується належної реалізації його сімейних прав та обов`язків, визначення меж його аліментних зобов`язань і здатності забезпечити гідні умови існування для кожної з неповнолітніх дітей. 
 
Оцінка судом  «винятковості»  може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає  її  такою, що має для нього виняткове значення.  Винятковість  значення  справи  для  учасника  справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. 
 
Аналіз наведених у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що вказана справа має  виняткове  значення  для  учасника справи, який  подає касаційну скаргу, оскільки незгода з оскаржуваним судовим рішенням не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останньої внаслідок прийняття такого судового рішення. 
 
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд  міг  би  визнати  оскаржуване  судове  рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення. 
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону  України  «Про виконання  рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм  законодавства,  можуть  бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть  бути більш формальними,  особливо,  якщо  провадження  здійснюється  судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, «Brualla Gomez  de  la  Torre  v. Spain» (Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
 
Під час вирішення  питання  про  відкриття  касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Волошина Іллі Васильовича як представника ОСОБА_1      на постанову Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. 
 
Ухвала набирає законної  сили  з  моменту  її   підписання  та оскарженню не підлягає.
 
Судді: