КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                           Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9869/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
  м. Київ                                                                                    Справа № 760/29407/24
 
03 липня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів  Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Ящук Т.І.
при секретарі             - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» - Слісаренко Людмили Леонідівни на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді                     Верещінської І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович про визнання зобов`язання припиненим,-
 
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2024 року   ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, про визнання зобов`язання припиненим.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що кредитний договір №100-Ф/08 укладено 27 лютого 2008 року. Також 27 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкргазБанк» укладено договір поруки №100- Ф/08-Р1
Певний період позичальник здійснював погашення кредитної заборгованості, але в подальшому у позичальника виникли труднощі з погашенням кредиту, тому банк 20 січня 2011 року направив на адресу позичальника та поручителя претензіюта 18 січня 2012 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2012 року у  справі № 2604/13124/12 стягнуто солідарно  з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»  в сумі:                           1 003 949,18 грн. заборгованості по кредитному договору, 29 300 грн. штрафу за порушення умов договору іпотеки, суму сплаченого судового збору в розмірі                     1820 грн., всього стягнуто 1 035 069 (один мільйон тридцять п`ять тисяч шістдесят дев`ять) грн. 18 коп.
Посилаючись на те, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов 'язання, тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може, позивач   ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну підстав позовних вимог від 24 лютого 2025 року,  просила суд визнати зобов`язання за договором поруки                   №100-Ф/08-Р1, укладеним 27 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкргазБанк»- припиненим на підставі статті 559 ЦК України.
12 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила суд накласти арешт на квартиру за адресою:    АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 442021980000), яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року; накласти заборону щодо відчуження квартири за адресою:   АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 442021980000), яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року на користь третіх осіб.
В обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Дніпровського районного суду      м. Києва від 28 вересня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 100-Ф/08 в сумі 107 796, 03 доларів США.
На виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист                                     № 2604/13124/2012 щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , однаквона вважає, що її обов`язок солідарного боржника припинено у відповідності до статті 559 ЦК України ще до звернення банку до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості.
На виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення з    ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» заборгованості за кредитним договором. В рамках виконавчого провадження вже арештовано та реалізовано земельну ділянку, яка належала ОСОБА_1 
28 лютого 2025 року приватний виконавець Телявський А.М. виніс постанову про опис та арешт майна боржника, яке знаходиться за адресою:        АДРЕСА_1 . На даний момент ОСОБА_1 визнає зобов`язання припиненим в судовому порядку.
Дана постанова оскаржується, оскільки винесена з порушенням законодавства: проведена без огляду майна, без повідомлення боржника, майно передано на зберігання третій особі, яка не може забезпечити зберігання майна.
ОСОБА_1 вважає, що її обов`язок перед банком припинено та подала позов про визнання даного факту у судовому порядку. Метою звернення до суду із даним позовом є збереження майна ОСОБА_1 , яке може бути реалізоване у рамках виконавчого провадження.
Однак існує ризик, що до винесення рішення у справі майно позивача буде реалізоване. А в разі задоволення позовних вимог у позивача виникне необхідність у ініціюванні нових судових проваджень щодо повернення власного майна, що призведе до додаткових витрат та складнощів. Позивач вважає, що існують цілком обґрунтовані підстави вважати, що відповідачем ймовірно буде зроблена спроба продати майно, що ускладнить в майбутньому виконання рішення.
Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович про визнання зобов`язання припиненим - задоволено.
Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 442021980000) яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року, із забороною її відчуження.
Не погоджуючись з такою  ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» - Слісаренко Людмила Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року  та ухвалити нове судове рішенняпро відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Просить суд долучити до матеріалів справи № 760/29407/24 наступні докази: копію інформації з ДРРПНМ та РПВНМ, ДРУ, ЄРЗВОНМ № 418847706 від 20.03.2025 року; копію відповіді на запит № 252906674 від 21.02.2025 року до МВС України, щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; копію відповіді на запит № 255823061 від 08.03.2025 року до Пенсійного фонду України;копію листа               № 31/26-2736 щодо транспортних засобів зареєстрованих за ОСОБА_1 .
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим що, задовольняючи вказану заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції порушив права АБ «УКРГАЗБАНК», як стягувача у виконавчому провадженні, фактично здійснив перешкоди у виконанні виконавчого документа всупереч вимог ст. ст. 150,153,260,263, 264 ЦПК України.
Зазначає, що виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року (справа                            № 1-7/2013), є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Станом на дату винесення оскаржуваної ухвали та подання апеляційної скарги, виконавчі листи у справі № 2604/13124/2012 не визнані такими, що не підлягають виконанню.
Сторона відповідача вважає, що боржник/позивач, який протягом 12 років не виконує рішення Апеляційного суду міста Києва від 06.02.2013 року,провадження                № 22- ц/796/2397/2013, справа №2604/13124/12 намагається за допомогою суду зупинити процес виконання рішення суду, яке на даний час не скасоване, який став реальним після набуття позивачем у власність нерухомого майна та всі дії позивача пов`язані виключно з метою уникнення виконання вказаного рішення суду чи затягування цього процесу.
Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлений сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача  ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року - без змін.
Зазначає, що цивільна справа № 760/29407/24, в рамках якої було вжито заходи забезпечення позову, стосується визнання зобов`язання позивача за договором поруки № 100-ф/08-р1 від 27.02.2008 року припиненим. Це є самостійною позовною вимогою, яка ґрунтується на положеннях статті 559 Цивільного кодексу України та інших нормах матеріального права, а також на обставинах, які могли виникнути, змінитися або стати відомими позивачу після ухвалення рішення 2013 року.
Вжиття заходів забезпечення позову у новій справі жодним чином не означає автоматичного скасування, перегляду чи зупинення виконання рішення суду 2013 року. Забезпечення позову є тимчасовим заходом, який спрямований на гарантування можливості виконання майбутнього судового рішення саме у справі № 760/29407/24. Арешт Квартири лише тимчасово обмежує можливість її примусової реалізації до моменту, поки суд не вирішить по суті спір про те, чи існують взагалі у Позивача зобов`язання перед Банком за договором поруки на поточний момент.
Сторона позивача вважає, що забезпечення позову є вимушеним та єдиним дієвим механізмом захисту конституційного права на житло в умовах реальної загрози його втрати.
Квартира, на яку накладено арешт, не є предметом іпотеки та є єдиним житлом позивача, що зумовлює особливий правовий режим її захисту.
Отже, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 13 березня 2025 року про забезпечення позову є законним, обґрунтованим та єдино можливим в даних обставинах заходом, спрямованим на захист фундаментального права позивача на житло та на забезпечення можливості ефективного судового захисту її прав, як поручителя. Аргументи апеляційної скарги Банку не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише підтверджують намагання Банку формально підійти до виконання судового рішення, ігноруючи істотні обставини справи, зокрема: факт значного попереднього задоволення вимог Банку за рахунок реалізації майна боржника та Позивача (включно з продажем земельної ділянки позивача за                          400 001,00 грн); наявність обґрунтованих підстав для визнання нікчемними частини умов кредитного договору та перерахунку заборгованості; можливе припинення основного зобов`язання внаслідок реалізації предмета іпотеки.
На думку сторони позивача, скасування заходів забезпечення на даному етапі з високою ймовірністю призведе до незворотної втрати позивачем єдиного житла, що зробить будь-яке подальше рішення суду на її користь таким, що не зможе ефективно відновити її права. Це суперечитиме принципам справедливості, пропорційності та ефективності правосуддя.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович у письмових поясненнях просить апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» - Слісаренко Людмили Леонідівни на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк», треті особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович про визнання зобов`язання припиненим, - задовольнити у повному обсязі.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що вжиті заходи забезпечення позову можуть призвести до фактичного блокування виконання чинного рішення суду, чим порушуються права стягувача - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК».
Арешт квартири у даній ситуації є юридично необґрунтованим, непропорційним, процесуально недопустимим та таким, що порушує принцип обов`язковості виконання судових рішень. У зв`язку з цим ухвала суду підлягає скасуванню як така, що порушує як права сторін, так і основоположні принципи правосуддя.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» - Слісаренко Людмила Леонідівна підтримала доводи апеляційної скарги та просила їх задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чутченко Сергій Олексійович просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович в судове засідання не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності третіх осіб:  ОСОБА_2 , Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича
Протокольною ухвалою від 03 липня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» - Слісаренко Людмила Леонідівнапро долучення до матеріалів справи № 760/29407/24 наступних документів: копії інформації з ДРРПНМ та РПВНМ, ДРУ, ЄРЗВОНМ № 418847706 від 20.03.2025 р.; копії відповіді на запит № 252906674 від 21.02.2025 р. до МВС України, щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; копії відповіді на запит № 255823061 від 08.03.2025 р. до Пенсійного фонду України; копії листа № 31/26-2736, щодо транспортних засобів зареєстрованих за ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалаів справи вбачається, що       ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович.
Матеріально-правова вимога позивача   ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну підстав позовних вимог від 24 лютого 2025 року, до відповідача щодо якого вона просить ухвалити рішення, зводиться до визнання зобов`язання за договором поруки №100-Ф/08-Р1, укладено 27 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкргазБанк» - припиненим на підставі статті 559 ЦК України.
З метою забезпечення позову позивач       ОСОБА_1  просила суд накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 442021980000), яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року; накласти заборону щодо відчуження квартири за адресою:   АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 442021980000), яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року на користь третіх осіб.
В обґрунтування доводів заяви позивач посилалась на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 100-Ф/08 в сумі 107 796, 03 доларів США.
На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист                             № 2604/13124/2012, який знаходиться на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича.
28 лютого 2025 року приватний виконавець Телявський А.М. виніс постанову про опис та арешт майна боржника, яке знаходиться за адресою:    АДРЕСА_1 . 
Позивач вважає, що її обов`язок перед банком припинено та подала позов про визнання даного факту у судовому порядку. Метою звернення до суду із даним позовом є збереження майна ОСОБА_1 , яке може бути реалізоване у рамках виконавчого провадження.Однак існує ризик, що до винесення рішення у справі майно позивача буде реалізоване. А в разі задоволення позовних вимог у позивача виникне необхідність у ініціюванні нових судових проваджень щодо повернення власного майна, що призведе до додаткових витрат та складнощів.  
Вирішуючи заяву  ОСОБА_1 , яка подана представником позивача  адвокатом Чутченком Сергієм Олексійовичем, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович про визнання зобов`язання припиненим, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позовушляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 442021980000), яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року, із забороною її відчуження, обмежившись лише загальними фразами про те, що незабезпечення позову може утруднити чи в подальшому зробити неможливим виконання рішення суду.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно з пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Колегією суддів апеляційного суду встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2012 року у справі № 2604/13124/12 стягнуто з   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк»1 003 949,18 грн. заборгованості по кредитному договору, 29 300 грн. штрафу за порушення умов договору іпотеки, суму сплаченого судового збору в розмірі 1820 грн., всього стягнувши 1 035 069 (один мільйон тридцять п`ять тисяч шістдесят дев`ять) грн. 18 коп.
Виконавчий лист № 2604/13124/2012перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського Анатолія Миколайовича.
Відповідно до заявлених вимогу справі, яка переглядається, позивач  ОСОБА_1  у судовому порядку просить визнати зобов`язання за договором поруки №100-Ф/08-Р1, укладеним 27 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкргазБанк»- припиненим на підставі статті 559 ЦК України.
З метою забезпечення позову позивач       ОСОБА_1  просила суд накласти накласти арешт на квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 442021980000), яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року; накласти заборону щодо відчуження квартири за адресою:   АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 442021980000), яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року на користь третіх осіб.
При цьому, позивач   ОСОБА_1  не обґрунтувала, а судпершої інстанції не перевірив в чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у справі про визнання зобов`язання за договором поруки №100-Ф/08-Р1, укладено 27 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкргазБанк»- припиненим та не надав оцінки співмірності обраного заявником заходузабезпечення позову заявленим позовним вимогам, не мотивував, яка реальна загроза існує невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не співвідніс негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишились обгрунтування заявника (позивача)  ОСОБА_1 в необхідності забезпечення позову, які свідчать про те, що  фактично позивач у цій справі просила вжити заходи забезпечення позову з  метою перешкоджання виконання судового рішення                          № 2604/13124/12, яке набрало законної сили, в іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у даній справі.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Саме такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18 (провадження№ 61-12652св20).
Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою:      АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 442021980000), яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2024 року, із забороною її відчуження, суд першої інстанції не звернув належної уваги на співмірність застосованого заходу забезпечення позову з предметом та підставами поданого позову, не  врахував негативні наслідки від вжиття такого заходу та безпосередній вплив на права та охоронювані законом інтереси інших осіб. З огляду на наведене, застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення першої інстанції та прийняття нового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги представника відповідача Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» - Слісаренко Людмили Леонідівни отримали підтвердження під час апеляційного перегляду, що свідчить про наявність підстав для скасування оскарженого судового рішення та  ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви  ОСОБА_1 , яка подана представником позивача адвокатом Чутченком Сергієм Олексійовичем, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович про визнання зобов`язання припиненим.
Розподіл судових витрат, в тому числі й понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою представника відповідача Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» - Слісаренко Людмили Леонідівни на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, враховуючи висновки Київського апеляційного суду щодо суті апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк» - Слісаренко Людмили Леонідівни задовольнити.
Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана представником позивача адвокатом Чутченком Сергієм Олексійовичем, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкргазБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович про визнання зобов`язання припиненимвідмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
        
Головуючий:                                       Судді: