УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2025 року
м. Київ
справа № 344/17123/24
провадження № 51-2903ск25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі: 
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
розглянувши касаційну скаргу засудженої 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чорнобиля Київської області, жительки м. Києва, 
на вирок Івано-Франківського міського суду від 20 грудня 2024 року у та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від  16 квітня 2025 року, 
встановив
1.  Оскарженим вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_4 засуджено  за частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України (далі -КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
2. Суд визнав доведеним, що упродовж січня-червня 2024 року ОСОБА_4 у складі організованої групи вчинила 10 епізодів злочинних діянь, які полягали у незаконному придбанні, зберіганні та пересиланні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, психотропних речовин, особливо небезпечних психотропних речовин, а також передачі цих речовин у місце позбавлення волі.
3. У касаційній скарзі засуджена, не оспорюючи доведеності своєї винуватості та правильності кваліфікації дій, порушує питання про зміну судових рішень через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Вона просить звільнити її від відбування призначеного покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК. Вважає, що суди попередніх інстанцій належно на врахували пом`якшуючих обставин та даних про її особу.
4.  Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
5.  Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. 
6. Суд відзначає, що суди першої та апеляційної інстанцій перебувають у кращому становищі, ніж касаційний суд щодо оцінки характеру злочинної поведінки, особи засудженого та інших вагомих для призначення покарання чинників, маючи можливість безпосереднього сприйняття всіх обставин, важливих для винесення рішення в межах наданих суду дискреційних повноважень. 
7. Фактично, доводи сторін у касаційних скаргах зводяться до того, що суди першої та апеляційної інстанцій надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого й іншим обставинам справи, з якою не згодні скаржники.
8. Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
9. На переконання Суду, аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженій через суворість, у касаційній скарзі не наведено. 
10.  Призначаючи засудженій покарання, суд першої інстанції урахував врахував тяжкість інкримінованого їй злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого діяння, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.
11. Водночас суд не залишив поза увагою обставини, що характеризують особу винної, у тому числі й зазначені в касаційній скарзі, зокрема її вік, незадовільний стан здоров`я, позитивну характеристику по місцю роботи, наявність статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.
12.  Врахувавши зазначене, суд призначив ОСОБА_4 покарання на підставі частини 1 статті 69 КК нижче від найнижчої межісанкції закону, за яким її засуджено.
13.  Проаналізувавши рішення районного суду, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в цій частині та не знайшов при цьому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженої в частині зміни порядку відбування призначеного покарання. Рішення апеляційного суду належним чином мотивоване з посиланням на обставини справи і відповідає вимогам статті 419 КПК. 
14. Зміст судових рішень не дає підстав вважати, що покарання засудженій призначено з порушенням визначених у законі загальних засад. Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій і вважає, що  покарання, у виді 5 років позбавлення волі із конфіскацією майна буде необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нових злочинів, як і нею, так і іншими особами.
15. Враховуючи викладене, Суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є справедливим, і підстав для зміни оскаржуваних судових рішень не вбачає. 
16. З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 20 грудня 2024 рокуу та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від  16 квітня 2025 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді

 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                  ОСОБА_3