УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 червня 2025 року
м. Київ
 
справа № 305/1233/21
провадження № 61-7481ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2025 року в справі за скаргою   ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округуЗакарпатської областіРомана Романа Михайловича, стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року     ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати незаконними та скасувати постановиприватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р. М. від 17 січня 2024 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
Скаргу заявникобґрунтовував тим, що 17 січня 2024 року представником товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») Білоцерківцем Ю. С. було подано приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Роману Р. М. заяву про примусове виконання рішення, до якої було долучено оригінал виконавчого листа № 305/1233/21, виданого 03 січня 2024 року. У той же день приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Романом Р. М. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, про стягнення з боржника основної винагороди, а також про арешт коштів та майна боржника. Вказані постанови    ОСОБА_1 вважав незаконними та такими, що підлягають скасуванню. 
ОСОБА_1 стверджував, що після відкриття виконавчого провадження в телефонному режимі представниками ТОВ «Кредитні ініціативи» його було повідомлено про те, що відбувся перехід права вимоги за кредитним договором від 05 вересня 2007 року № 1464 до іншого кредитора. Проте йому достеменно не відомо, коли та кому саме було відчужено право вимоги за цим кредитним договором і чи взагалі відбулось таке відчуження. З огляду на наведене, зазначав, що на час пред'явлення виконавчого листа до виконання ТОВ «Кредитні ініціативи» не мало право його пред'являти, а представники стягувача діяли за межами своїх повноважень.
Також  ОСОБА_1 вважав, що виконавчий лист не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ньому неправильно зазначено строк пред'явлення виконавчого листа до виконання (три роки і один день). Крім того, вказував, що у постановах приватного виконавця неправильно зазначено, що виконавчий документ видано Закарпатським апеляційним судом. На думку     ОСОБА_1 , наведене є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу згідно з вимогами пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, вказував, що оскільки вимоги скарги в частині визнання неправомірними та незаконними дій приватного виконавця щодо винесення постанов про арешт коштів боржника, арешт майна боржника та стягнення з боржника основної винагороди є похідними від вимог про визнання неправомірними та незаконними дій приватного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то вони не потребують додаткового обґрунтування.
Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, в задоволенні скарги відмовлено.
16 червня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв'язку була надіслана касаційна скарга, у якій заявник просить суд скасувати постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Вимоги касаційної скарги заявник обґрунтовує порушенням апеляційним судом норм процесуального права. Зокрема, вказує, що під час розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не звернув уваги на викладене в її прохальній частині клопотання про витребування інформації від ТОВ «Кредитні ініціативи» та не ухвалив з цього приводу жодного судового рішення. На думку заявника, наведене призвело до порушення його прав на повний та справедливий розгляд справи й ухвалення законного судового рішення.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд встановив, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2022 в справі № 305/1233/21 частково задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи», стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, розраховану на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за невиконання грошового зобов'язання, встановленого рішенням суду від 08 вересня 2011 року, яка за період з 01 червня 2018 року по 26 травня 2021 року становить 39 362, 35 грн, що складається з: 23 % річних, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, на суму заборгованості станом на 01 червня 2018 року в сумі 29 998, 52 грн; інфляційних витрат на суму заборгованості станом на 01 червня 2018 року в сумі 9 363, 83 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати в сумі 2 270, 00 грн.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за невиконання грошового зобов'язання за період з 09 вересня 2011 року по 26 травня 2021 року в сумі 1 080 906, 70 грн та 40 534, 00 грн судового збору.
На виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року Рахівським районним судом Закарпатської області 03 січня 2024 року було видано виконавчий лист № 305/1233/21 про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за невиконання грошового зобов'язання за період з 09 вересня 2011 року по 26 травня 2021 року в сумі 1 080 906, 70 грн та 40 534, 00 грн судового збору.
17 січня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Романом Р. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 305/1233/21.
Постановами приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р. М. від 17 січня 2024 року накладено арешт на грошові кошти, що належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми, що становить 1 234 584, 77 грн, а також накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення, що становить 1 234 584, 77 грн.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання (частина перша статті 129? Конституції України).
За приписами частин першої та другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язковідля всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода наобов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі -  рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, щоу виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняттядо виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документне відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заявупро примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
За приписами частини п'ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. 
Апеляційний суд встановив, що у виконавчому листі № 305/1233/21 зазначено: назву і дату видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування(для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача, реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника; резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дату набрання рішенням законної сили; строку пред'явлення рішення до виконання.
Тобто цей виконавчий листвидано з дотриманням вимог частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». ПредставникомТОВ «Кредитні ініціативи» 17 січня 2024 рокуподано заяву про примусове виконання рішення суду в справі № 305/1233/21.
Встановивши наведені обставини, апеляційний суд правильно вказав на безпідставність доводів ОСОБА_1 стосовно того, що приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу.
Крім того, у поданому приватному виконавцеві виконавчому листі № 305/1233/21 стягувачем зазначено саме ТОВ «Кредитні ініціативи». Заяву про примусове виконання рішення суду та виконавчий лист подано ТОВ «Кредитні ініціативи».
Суд апеляційної інстанції встановив відсутність будь-яких даних, які б свідчили про те, що на момент винесення приватним виконавцем постанови від 17 січня 2024 року про відкриття виконавчого провадження стягувачем (кредитором) є не ТОВ «Кредитні ініціативи», а інша особа.
Залишаючи без змін ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 21 березня 2024 року, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 , оскільки приватний виконавець під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадженнядіяв в межах чинного законодавства, а доводи скарги не знайшли свого підтвердження та були спростовані під час розгляду справи.
Аргументи, якими заявник мотивує касаційну скаргу, висновків суду не спростовують, на правильність судового рішення не впливають, зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції. 
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2025 року в справі за скаргою   ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Михайловича, стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов
 
А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко