Номер провадження: 22-ц/813/4267/25 
Справа № 519/1928/24
Головуючий у першій інстанції Барановська З.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Южного міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року за заявою представника  ОСОБА_3 адвоката Михайлової Юлії Вікторівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Кармасьова Олеся Володимирівна про визнання заповіту частково недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Южного міського суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Кармасьова Олеся Володимирівна про визнання заповіту частково недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту родинних відносин.
Від представника  ОСОБА_3 адвоката Михайлової Юлії Вікторівни на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої представник позивача просить накласти арешт на спірне майно та заборонити вчиняти реєстраційні дії.
Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що у позові представник позивача ставить питання про недійсність заповіту, яким спадкодавець розпорядилася на користь відповідачів належним їй нерухомим майном, а саме: земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; земельною ділянкою та розташованого на ній житлового будинку АДРЕСА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 ; квартирою за адресою: АДРЕСА_4 .
Отже, невжиття зазначених заходів надасть можливість ОСОБА_4 отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 матиме можливість на відчуження спадкового майна (квартири) іншим особам, обтяжити нерухоме майно до моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі, а отже ОСОБА_3 не зможе захистити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.
Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року заяву представника ОСОБА_3 про забезпечення позову – задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову представника ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання заповіту частково недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту родинних відносин, за участю третіх осіб ОСОБА_5 , Приватного нотаріусу Одеського районного нотаріального округу Кармасьової Олесі Володимирівни:
- накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 - квартиру, загальною площею 70, 2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 265710351117);
- заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження в будь-який спосіб, проведення реконструкції, передання в іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду, користування, іншого обтяження нерухомого майна – квартири, загальною площею 70, 2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 265710351117);
- накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 - земельну ділянку, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площею 0,0593, кадастровий номер: 5122785800:01:002:0548, місце розташування: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації: 04.09.2013 11:57:07, реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна: 162989251227;
- заборонено суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: державну реєстрацію права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна – квартири, загальною площею 70, 2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 265710351117); земельної ділянки, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площею 0, 0593, кадастровий номер: 5122785800:01:002:0548, місце розташування: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації: 04.09.2013 11:57:07, реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна: 162989251227.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Южного міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з урахуванням положень частини 3 ст. 154 ЦПК України, а також ту обставину, що позивач є громадянкою Білорусії і немає зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та немає майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, суд застосовуючи заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно був зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення. При цьому Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Не застосування заходів зустрічного забезпечення позову в оскаржуваній ухвалі призвело до порушень прав Відповідачів які підлягають відновленню шляхом скасування незаконної ухвали суду.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на 15.07.2025 року о 14:00 годині, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Кармасьова Олеся Володимирівна не з`явились, причини неявки не повідомили, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не клопотали, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
Присутній в судовому засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконференції представник відповідача – скаржника ОСОБА_1 адвокат Єгоров Олександр Олександрович не заперечував проти розгляду справи за фактичної явки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до висновків Верховного Суду по справі №361/8331/18 - якщо учасники процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи розумні строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, усвідомленість сторін по справі про розгляд справи та відсутності від них клопотань про відкладення судового засідання, колегія суддів не бачить перешкод для розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, якою задоволено заяву представника ОСОБА_3 про забезпечення позову, накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 - квартиру, загальною площею 70, 2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 265710351117); заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження в будь-який спосіб, проведення реконструкції, передання в іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду, користування, іншого обтяження нерухомого майна – квартири, загальною площею 70, 2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 265710351117); накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 - земельну ділянку, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площею 0,0593, кадастровий номер: 5122785800:01:002:0548, місце розташування: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації: 04.09.2013 11:57:07, реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна: 162989251227; заборонено суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: державну реєстрацію права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна – квартири, загальною площею 70, 2 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 265710351117); земельної ділянки, цільове призначення: для індивідуального садівництва, площею 0, 0593, кадастровий номер: 5122785800:01:002:0548, місце розташування: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації: 04.09.2013 11:57:07, реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна: 162989251227, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи предмет даного позову, те, що спір стосується об`єкту нерухомого майна, беручи до уваги існування спору між сторонами, суд прийшов до висновку, що клопотання про забезпечення позову належне та обґрунтоване та його слід задовольнити.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту частково недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту родинних відносин,  ОСОБА_3 ставить питання про недійсність заповіту, яким спадкодавець розпорядилася на користь відповідачів належним їй нерухомим майном, а саме: земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; квартирою за адресою: АДРЕСА_4 .
Тобто, з предмету позову у даній справі вбачається, що між сторонами виник спір щодо спадкового майна.
Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду за захистом свої прав, а також із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 посилається на те, що 22.11.2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на лікуванні у терапевтичному відділені лікарні - Комунального некомерційного підприємства «Южненська міська лікарня» Южненської міської ради було складено заповіт, зареєстровано в реєстрі за №637, який посвідчено Приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьовою O. B.
В той же час, після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на належне їй майно та став відомий безпосередній зміст складеного заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №637, посвідчено Приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Кармасьовою О. В., який не відповідає волі спадкодавця, оскільки при житті і до самої смерті вказувала, що належне їй майно вона має намір заповісти своїй племінниці - ОСОБА_3 та близьким подругам - ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , проте з незрозумілих обставин, більшу частину майна вона заповіла відповідачам, тобто зовсім стороннім для неї особам, які жодним чином не приймали участі у її житті.
Таким чином, зі встановлених у справі обставин, вбачається, що в провадженні суду перебуває цивільна справа, між сторонами виник спір щодо майнових прав відповідачів на квартиру та земельну ділянку (спадкове майно), набутих ними як спадкоємцями за заповітом, що оспорюється в судовому порядку.
Таким чином, заявником (позивачем) підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, що входить до складу спадщини, оскільки між сторонами дійсно виник спір та існує можлива загроза ускладнення з реалізацією рішення суду.
Зазначене, на думку апеляційного суду, свідчить про існування реальної загрози того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду, а тому вжиття заходів забезпечення позову забезпечить фактичне виконання рішення суду.
Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спадкове майно, яким є земельна ділянка, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та квартира за адресою: АДРЕСА_4 , є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, який направлений на забезпечення позову спадкоємця за законом  ОСОБА_3 до спадкоємців за заповітом  ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання заповіту частково недійсним. Водночас, вжиття такого заходу забезпечення не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища спадкового майна до завершення розгляду справи.
Враховуючи характер спірних правовідносин, а також умови застосування заходів забезпечення позову, метою яких є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру та земельну дялінку, що входить до складу спадщини, є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення такої заяви.
Такий вид забезпечення позову безпосередньо пов`язаний з суб`єктивними правами позивача на предмет спору та спроможній забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду.
Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Крім того, враховуючи, що відповідач оформив право власності на спадкове майно, що як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_9 має можливість розпоряджатися спірним майном, в тому числі відчужити його третій особі. Можливе подальше відчуження відповідачем спірної нерухомості об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що в порушення частини 3 ст. 154 ЦПК України, суд першої інстанції не застосував зустрічне забезпечення позову, оскільки позивач є громадянкою Білорусії і немає зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та немає майна, що знаходиться на території України, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Аналіз п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України свідчить про те, що для його застосування необхідно встановити сукупність таких обставин:
1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України;
2) позивач або взагалі не має на території України майна або розмір (вартість) його майна на території України недостатній для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Тобто, на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.
Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20, від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18.
У відповідності до ч. 6, 7 та 8 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.
В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.
Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.
Відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржених судових рішень, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.
Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 487/5726/19, від 30 червня 2021 року у справі № 752/2342/19, від 23 грудня 2022 року у справі № 760/34352/21, від 02 березня 2023 року у справі № 643/14180/21.
Тлумачення ст. 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (ч. 1 ст. 154 ЦПК України); обов`язком суду (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ч. 1, 2, п. 1 ч. 3, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».
Отже, відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави.
За таких обставин вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті, а тому доводи апеляційного скарги є необґрунтовані.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому ухвала суду першої інстанції залишається без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Южного міського суду Одеської області від 03 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови..

Повний текст постанови складений: 24.07.2025 року.

Головуючий                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                                       С.О. Погорєлова