УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

07 липня 2025 року  
м. Київ
справа №200/8094/24
адміністративне провадження №К/990/26589/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року
у справі №200/8094/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №056750011805 від 03 вересня            2024 року про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача призначити з 27 серпня 2024 року пенсію відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058 (далі - Закон №1058) з розрахунку страхового стажу 31 рік 8 місяців 14 днів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №056750011805 від 03 вересня 2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 серпня 2024 року про призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди служби з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по          15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по          07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по  16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року, на пільгових умовах - один місяць служби за три, зарахувати до страхового стажу позивача період позбавлення особистої свободи з 26 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року, період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, період з 01 червня 2024 по 27 серпня 2024 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 , а також в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів служби з 27 квітня 2022 року по          09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого            2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня           2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року, на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів служби з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня                2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня           2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року, на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Ухвалено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі №200/8094/24 залишено без змін.

Ухвалено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000,00 грн.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 19 червня               2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що судами першої і апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» від 26 січня 2022 року №2010-IX (далі - Закон №2010-ІХ), абзацу 11 частини шостої статті 20, частини першої статті 24 Закону 1058-IV, статті 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ), пункту 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14 серпня 2014 року №530 (далі - Положення №530) за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі №346/1454/17, від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17, від 16 червня 2020 року у справі №185/7049/16-а, від 18 січня 2023 року у справі №1.380.2019.003739.

Оскарження постанови суду апеляційної інстанції в частині відмови зарахування періодів служби у кратному обчисленні один місяць служби за три обґрунтовується позивачем пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки судом не застосовані положення статті 57 Закону №1788-ХІІ та Положення №530, усупереч висновку Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

Щодо незарахування до страхового стажу шести місяців після звільнення з полону.

Позивач вважає, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення абзацу 11 частини шостої статті 20 Закону №1058-IV у даних правовідносинах, оскільки ця норма передбачає, що за осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, страхові внески за весь період позбавлення особистої свободи та протягом шести місяців після звільнення сплачуються за рахунок коштів державного бюджету. 

Відповідно, період полону та шість місяців після звільнення є нерозривним періодом страхового стажу, так як сплата страхових внесків повинна здійснюватися державою. 

Позивач вважає, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України» від 27 лютого 2025 року №4280-ІХ підтверджують, що Пенсійний фонд України є платником єдиного внеску за весь період такого позбавлення та протягом шести місяців після звільнення, і дія цього Закону розповсюджується на період до набрання ним чинності. 

Спірні правовідносини в цій частині регулюються сукупним застосуванням приписів статті 11 Закону № 2010-ІХ, частини першої статті 24 Закону 1058-IV та абзацу 11 частини шостої статті 20 Закону 1058-IV. 

Щодо незарахування періодів служби у кратному обчисленні (один місяць служби за три).

Позивач також вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував положення статті 57 Закону №1788-ХІІ та Положення №530, оскільки стаття 57 Закону №1788-ХІІ передбачає пільги щодо обчислення стажу за час перебування у складі діючої армії, відсилаючи до порядку обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям. Таким нормативно-правовим актом є Положення №530, пункт 2.3 розділу 2 якого передбачає зарахування часу проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, на пільгових умовах один місяць служби за три. 

Оскільки період проходження служби ОСОБА_1 за мобілізацією та його участь у бойових діях у воєнний час (з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по              15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по          07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по    16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року) відноситься до воєнного часу, він підлягає зарахуванню до страхового стажу для призначення пенсії у кратному обчисленні один місяць служби за три. 

Водночас позивач вважає висновок апеляційного суду щодо необхідності позивачем подання заяви у порядку статті 114 Закону №1058-IV необґрунтованим, оскільки положення цієї статті регулюють інші правовідносини.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вищенаведена правова позиція щодо кратного обчислення стажу узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі №346/1454/17, від  02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17, від 16 червня 2020 року у справі №185/7049/16-а, від 18 січня 2023 року у справі №1.380.2019.003739, оскільки правові підстави для зарахування до страхового стажу на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, є аналогічними щодо часу, протягом якого ОСОБА_1 брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Крім того, оскарження судових рішень в частині відмови зарахування шести місяців після звільнення з полону обґрунтовується пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тобто у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 11          Закону №2010-ІХ, частини першої статті 24 Закону №1058-IV та абзацу 11 частини шостої статті 20 Закону №1058-IV для визначення страхового стажу за період позбавлення особистої свободи та шести місяців після звільнення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить Верховний Суд скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 шести місяців після звільнення з полону (позбавлення особистої свободи). Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період, який відповідає шести місяцям після звільнення з полону.

Скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від « 26» травня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів служби з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня               2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня           2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року у кратному обчисленні - один місяць служби за три, залишивши без змін в цій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у підготовці та поданні цієї касаційної скарги у розмірі 6000,00 грн.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою передбачено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року, з метою з`ясування правильності застосування судами першої і апеляційної інстанцій положень статті 11 Закону №2010-ІХ, абзацу 11 частини шостої статті 20, частини першої статті 24 Закону 1058-IV, статті 57 Закону №1788-ХІІ, пункту 2.3 розділу 2 Положення №530, перевірки необхідності врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі №346/1454/17, від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17, від 16 червня 2020 року у справі №185/7049/16-а, від 18 січня 2023 року у справі №1.380.2019.003739, а також з метою формування відповідного правового висновку Верховним Судом.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Верховний Суд, враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» від 08 липня                2011 року №3674-VI і Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, дійшов висновку позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки він є ветераном війни та учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , а спір стосується захисту його соціальних прав.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Суд також звертає увагу на необхідності реєстрації учасників справи в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС). Відповідно до частини шостої статті 18 КАС України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, подає процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не визначено цим Кодексом.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З огляду на вищезазначене, враховуючи наявність електронного кабінету у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, запровадження на всій території України воєнного стану, а також з метою процесуальної економії, Суд рекомендує ОСОБА_1 зареєструвати електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд».

Інструкція користувача Електронного суду розміщується на веб-сторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за веб-адресою https://wiki.court.gov.ua.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року у справі №200/8094/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Витребувати з Донецького окружного адміністративного суду справу №200/8094/24.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    С.М. Чиркін

                                                                                                    В.М. Шарапа