УХВАЛА

04 вересня 2025 року 
м. Київ
справа №320/7738/24
провадження № К/990/34555/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Желєзного І. В., Радишевської О. Р.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року та ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,
у с т а н о в и в :
11 серпня 2025 року зазначену скаргу подано засобами поштового зв`язку.
15 серпня 2025 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та просила:
- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна у зв`язку з порушенням строків розгляду адміністративної справи № 826/14119/16 Окружним адміністративним судом м. Києва за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 30000,00 грн компенсації моральної шкоди;
- визнати протиправною бездіяльність Держави Україна у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 , як вкладнику банку грошових коштів у сумі 179565,14 грн, що знаходились на поточному рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський» - у строки визначені частиною першою, частиною другою статті 26, частиною першою статті 28, пункту 14.6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23 лютого 2012 року;
- стягнути на користь ОСОБА_1 згідно норм 4. 5 статті 10, частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню та моральну шкоду в розмірі 390000,00 грн, в т.ч. :
пеню за прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 360000,00 грн;
відшкодування моральної шкоди в розмірі - 30000,00 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року позов повернуто відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Не погодившись з таким рішенням позивач подала апеляційну скаргу.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 320/7738/24 повернув відповідно до частини другої статті 298 КАС України.
Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 оскаржила їх у касаційному порядку.
Щодо оскарження ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року в касаційному порядку Верховний Суд вказує на таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Отже, оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду апеляційним судом, визначено частиною другою статті 328 КАС України, до якого віднесено ухвали: про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 КАС України, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року не переглянуто по суті в апеляційному порядку, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження вказаного судового рішення необхідно відмовити.
Перевіряючи доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості оскарження ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року в касаційному порядку, Верховний Суд зазначає таке.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року залишено без руху, надано десятиденний строк з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання документу про сплату судового збору.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали від 05 травня 2025 року позивач отримала 13 травня 2025 року.
Станом на 28 липня 2025 року зазначені недоліки в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 травня 2025 року не усунуті, тому суд повернув апеляційну скаргу апелянту.
Так, повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із невиконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 05 травня 2025 року.
За змістом пункту 1 частини п`ятої статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ (далі Закон № 3674-VІ).
Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Отже, суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин.
При цьому в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат.
Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.
Відповідно до частини другої статті 298 КАС України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За правилами пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу з підстав не усунення недоліків скарги, вірно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 298 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої цієї ж статті у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження щодо оскарження ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року необхідно відмовити.
Керуючись статтями 3, 330, 333 КАС України,
у х в а л и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 320/7738/24.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 320/7738/24 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                      М. І. Смокович

Судді                                                                                          І. В. Желєзний

                                                                                          О. Р. Радишевська