ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року	Львів	Справа № 260/6249/24 пров. № А/857/32879/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Качмара В.Я.,  Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Скраль Т.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 04 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просила: визнати неправомірною бездіяльність щодо заявленого нею перерахунку пенсії на підставі заяви від 19 лютого 2024 року;  зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії за віком згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди її  роботи у військовій частині НОМЕР_1 (військовий госпіталь-лікувальна установа) з 08.09.2004 по 29.12.2005 - молодша медична сестра по догляду за хворими інфекційного відділення, з 29.12.2005 по 01.04.2007  - молодша медична сестра інфекційного відділення тимчасово до укомплектування посади військовослужбовцем, з 01.04.2007 по 30.04.2008 - молодша медична сестра по догляду за хворими інфекційного відділення; зобов`язати з 17.05.2022 нарахувати та виплатити (з врахуванням раніше виплачених сум) їй пенсію за віком з врахуванням стажу у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та врахуванням заробітної плата (доходу) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року та за 60 календарних місяців страхового стажу підряд з 01.01.1985 по 31.12.1991 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що при обчисленні стажу для призначення їй пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не був врахований у подвійному розмірі страховий стаж за період роботи молодшою медсестрою у інфекційному відділенні військової частини НОМЕР_1 , як це передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а зараховано стаж тільки в одинарному розмірі -  3 роки 7 місяців 22 дні. Крім того, вказує, що при розрахунку коефіцієнту заробітної плати застрахованої особи ГУ ПФУ в Закарпатській області не включило період її роботи та заробітну плату за 1990, 1991 роки з вищою заробітною платою, натомість включило період роботи 1985,1986 роки, які характеризувалися меншою заробітною платою. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 листопада року  адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії у подвійному розмірі стажу роботи з 08 вересня 2004 року по 29 грудня 2005 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення; з 29 грудня 2005 року по 01 квітня 2007 року молодшою медичною сестрою інжекційного відділення тимчасово до укомплектування посади військовослужбовцем; з 01 квітня 2007 року по 30 квітня 2008 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення.  Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 18 травня 2022 року, із зарахуванням періодів роботи у Військовій частині НОМЕР_1 з 08 вересня 2004 року по 29 грудня 2005 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення; з 29 грудня 2005 року по 01 квітня 2007 року молодшою медичною сестрою інжекційного відділення тимчасово до укомплектування посади військовослужбовцем; з 01 квітня 2007 року по 30 квітня 2008 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення до стажу роботи для обчислення пенсії у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 «Про пенсійне забезпечення». В решті позовних вимог –  відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500,00 та судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи встановлено та не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я. За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі. Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції прихойшов до висновку про наявність порушення прав позивача з боку відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 08 вересня 2004 року по 30 квітня 2008 року в інфекційних закладах у подвійному розмірі. Суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання врахувати заробітну плату (доходу) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року та за 60 календарних місяців страхового стажу підряд з 01.01.1985 по 31.12.1991 року, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому. Зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 1 500,00 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що розмір пенсії позивачу обчислено згідно набутого страхового стажу та заробітку на найбільш вигідних умовах, у відповідності до норм чинного законодавства. Вказує, що відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж враховується в одинарному розмірі, тому відсутні підстави для зарахування страхового стажу медсестри у подвійному розмірі.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 20 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком № 3509/1589 (а.с.58-59).
До заяви надано, в тому числі, довідку про особливий характер роботи, який дає право на пенсії за вислугу років від 14 квітня 2022 року № 441 (а.с. 62).
З 18 травня 2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 53).
19 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою, в якій просить обчислити призначену пенсію з новим визначенням коефіцієнтів страхового стажу з врахуванням стажу 1,5 розмірі за період роботи молодшою сестрою в інфекційному відділенні військової частини НОМЕР_1 та коефіцієнту заробітної плати з включенням 1990, 1991 років (а.с. 26).
21 березня 2024 року Головне управління ПФУ в Закарпатській області листом повідомило позивача, що проаналізувавши в режимі «вибір оптимального заробітку»,  встановлено доцільність застосування заробітної плати за період з 01.01.1985 по 31.12.1989 (60 календарних місяців страхового стажу), оскільки  коефіцієнт заробітку найвищий з урахуванням саме цього періоду заробітної  плати. Відтак,  пенсію за віком  обчислено з урахуванням страхового стажу 30 років 11 днів  (індивідуальний коефіцієнт страхового стажу - 0,30000) а також заробітної  плати згідно довідки про заробітну плату №07-03/120 від 09.06.2022 року за період з  01.01.1985 року по 31.12.1989 року та згідно даних Реєстру застрахованих осіб  за період з 01.09.2004 року по 30.04.2022 року (індивідуальним коефіцієнт заробітку - 0,78518). Розмір пенсії становить 2984,85 грн. Розмір пенсії  обчислено згідно набутого страхового стажу та заробітку на найбільш  вигідних умовах, у відповідності до норм чинного законодавства (а.с. 31-32).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо незарахування позивачу при призначенні пенсії у подвійному розмірі стажу роботи з 08 вересня 2004 року по 29 грудня 2005 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення, з 29 грудня 2005 року по 01 квітня 2007 року молодшою медичною сестрою інжекційного відділення тимчасово до укомплектування посади військовослужбовцем, з 01 квітня 2007 року по 30 квітня 2008 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 18 травня 2022 року, із зарахуванням вищевказаних періодів роботи до стажу роботи для обчислення пенсії у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 «Про пенсійне забезпечення».
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
В той же час, відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637  передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 16 листопада 1984 року, ОСОБА_1 :
- 08 вересня 2004 року прийнята на роботу молодшої медсестри по догляду за хворими інфекційного відділення Військової частини НОМЕР_1 (запис № 7);
- 01 квітня 2007 року переведена на посаду молодшої медсестри з догляду за хворими інфекційного відділення (запис № 8);
- 30 квітня 2008 року звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату (запис №9).
Окрім того, в матеріалах електронної пенсійної справи наявна довідка № 441 від 14 квітня 2022 року, яка видана Військової частиною НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 працювала у Військовій частині НОМЕР_1 (військовий госпіталь – лікувальна установа) за посадою: з 08 вересня 2004 року по 29 грудня 2005 року (наказ № 171 від 08 вересня 2004 року) молодша медична сестра по догляду за хворими інфекційного відділення; з 29 грудня 2005 року по 01 квітня 2007 року (наказ № 244 від 27 грудня 2005 року) молодша медична сестра інжекційного відділення тимчасово до укомплектування посади військовослужбовцем; з 01 квітня 2007 року по 30 квітня 2008 року ( наказ № 24 від 27 березня 2007 року) молодша медична сестра по догляду за хворими інфекційного відділення. Зазначена робота в інфекційному відділенні у період з 08 вересня 2004 року по 30 квітня 2008 року згідно з статтею 60 Закону України «про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі (а.с. 62).
Отже, під час розгляду справи встановлено та не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я.
Відповідно до матеріалів пенсійної справи період роботи з 08 вересня 2004 року по 30 квітня 2008 року зараховано у розмірі 3 роки 7 місяців 29 днів (а.с. 81), тобто не у подвійному розмірі.
Однак, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, у яких суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність порушення прав позивачаз боку відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 08 вересня 2004 року по 30 квітня 2008 року в інфекційних закладах у подвійному розмірі.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування позивачу при призначенні пенсії у подвійному розмірі стажу роботи з 08 вересня 2004 року по 29 грудня 2005 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення; з 29 грудня 2005 року по 01 квітня 2007 року молодшою медичною сестрою інжекційного відділення тимчасово до укомплектування посади військовослужбовцем; з 01 квітня 2007 року по 30 квітня 2008 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення.
Таким чином, метою належного захисту прав позичаслід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 18 травня 2022 року (дня призначення пенсії за віком), із зарахуванням періодів роботи у Військовій частині НОМЕР_1 з 08 вересня 2004 року по 29 грудня 2005 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення; з 29 грудня 2005 року по 01 квітня 2007 року молодшою медичною сестрою інжекційного відділення тимчасово до укомплектування посади військовослужбовцем; з 01 квітня 2007 року по 30 квітня 2008 року молодшою медичною сестрою по догляду за хворими інфекційного відділення до стажу роботи для обчислення пенсії у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 «Про пенсійне забезпечення».
Разом з тим, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання врахувати заробітну плату (доходу) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року та за 60 календарних місяців страхового стажу підряд з 01.01.1985 по 31.12.1991, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу не оскаржене, тому в апеляційному порядку не переглядається.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року  у справі № 260/6249/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	В. В. Ніколін