П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/15727/24 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Драновський Я.В. 
Суддя-доповідач:  Залімський І. Г. 
11 червня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив:
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, викладену у листі від 04.10.2024, щодо переведення ОСОБА_1 на пенсію за вислугою років згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно з пунктом "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та здійснити її перерахунок та виплату з 17.09.2024, з врахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.12.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.12.2024 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у Головного управління немає підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" згідно матеріалів пенсійної справи.
Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Встановлено, що Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивачу 05.08.2020 призначена пенсія по інвалідності згідно з ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно з витягом з наказу начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 02.03.2020 №74 о/с позивача звільнено відповідно до Закону України "Про національну поліцію" зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу).
Згідно із довідкою Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 17.08.2023 вислуга років позивача станом на день звільнення в календарному обчисленні становить 23 роки 06 місяців 07 днів, у пільговому обчисленні - 04 роки 09 місяців 02 дні, вислуги всього 28 років 03 місяці 09 днів.
17.09.2024 позивач звернувся до Головного управління із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Відповідач, листом від 04.10.2024 повідомив позивача, що йому призначена пенсія по інвалідності відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб" №2262-ХІІ.
Додатково повідомлено, що питання визначення грошового забезпечення для обчислення пенсії та обчислення вислуги років належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств. Розрахунок вислуги років та трудового стажу на день звільнення зі служби здійснюють відповідні міністерства та відомства за матеріалами особових справ осіб, що проходили службу, які зберігаються в уповноважених структурних підрозділах.
Всі перерахунки, які пов`язані із зміною вислуги років або складових грошового забезпечення, проводяться виключно на підставі наданих документів уповноваженими структурними підрозділами міністерств та відомств.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" згідно матеріалів пенсійної справи, у головного управління немає.
Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років є протиправною.
Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (Закон № 2262-ХІІ) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національної поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно із  ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (Закон № 2262-ХІІ) пенсія за вислугу призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.
Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.
Додатком 2 до Порядку № 3-1 затверджено форму подання для призначення пенсії в якому визначається розрахунок вислуги років для обчислення пенсії.
Встановлено, що з 05.08.2020 ОСОБА_1 призначено пенсію по ІІІ групі інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ в розмірі 40% від сум грошового забезпечення на підставі подання про призначення пенсії та документів, наданих Головним управлінням Національної гвардії України.
17.09.2024 позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років згідно Закону № 2262-ХІІ.
При цьому, до відповідача не надходило, подання Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо призначення пенсії за вислугу років
Суд першої інстанції зазначає, що позивач звільнений зі служби в поліції відповідно до Закону України "Про національну поліцію" за пунктом 2 частини 1 статті 77 після 01 жовтня 2020 року і на день звільнення мав вислугу більше 24 календарних років і 6 місяців з пільговими умовами, які застосовуються згідно Порядку № 393 та є підставою для призначення пенсії за вислуги років. Посилання головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на те, що питання щодо обчислення вислуги років належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств є необґрунтованим, оскільки обставина наявності у позивача вислуги років, достатньої для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ визначена наказом начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 02.03.2020 №74 о/с.
Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», з 01.01.2007 на органи Пенсійного фонду України покладено функції лише з призначення та виплати пенсії військовослужбовцям.
Питання визначення грошового забезпечення для обчислення пенсії та обчислення вислуги років належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств. Розрахунок вислуги років та трудового стажу на день звільнення зі служби здійснюють відповідні міністерства та відомства за матеріалами особових справ осіб, що проходили службу, які зберігаються в уповноважених структурних підрозділах.
Закон № 2262-ХІІ як обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). Наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.
Визначення у Законі №2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і становитиме календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.
Відтак, передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).
Передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.
При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги.
Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.
Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.
Статтею 12 Закону № 2262-XII (в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 – чинна з 01.10.2011) визначено умови призначення пенсій за вислугу років:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: - з 01.10.2019 по 30.09.2020 і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба.
У Пояснювальній записці до проекту Закону № 3668-VI його розроблено з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування шляхом, зокрема, поступового збільшення необхідної вислуги для призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та деяким іншим особам, запровадивши при цьому її календарне обчислення.
Таким чином, з 01.10.2011 пункт «а» ст. Закону № 2262-ХІІ поширює свою дію лише на осіб, які мають календарну вислугу років, яку заборонено обраховувати у будь-якому пільговому обчисленні (законодавець розмежував такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років»
Закон не містить ні у ст. 12, ні у ст. 17 жодної відсилочної (бланкетної) норми до інших актів законодавства, постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 не може бути застосована до положень пункту «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ в редакції після жовтня 2011 року, вислуга років, зарахована на пільгових умовах (у кратному розмірі) відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України впливає на розмір надбавки за вислугу років у складі грошового забезпечення, яка враховується при призначенні пенсії, та, відповідно, на розмір призначеної пенсії).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.08.2023 у справі №200/4951/22.
У пункті 6.2 Рішення Конституційного Суду України від 07 листопада 2018 року № 9-р/2018, зокрема, зазначено, що системний аналіз положень пункту 7 розділу II Закону № 1166, а також пояснювальної записки до проекту Закону України про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні (рестр. № 4576) дає Конституційному Суду України підстави стверджувати, що оспорювані положення Закону № 1166 ухвалені з метою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат Державного бюджету України, забезпечення соціальної підтримки громадян виходячи з фінансових можливостей держави.
Згідно з позицією, висловленою у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2018 року справа № 820/1835/18 та від 20 листопада 2018 року у справі № 820/1670/18, при застосуванні норми права необхідно, враховуючи букву закону, обов`язково з`ясовувати дійсну легітимну мету відповідного закону, яка встановлюється, зокрема, через аналіз пояснювальної записки до проекту закону, стенограм пленарних засідань Верховної Ради України (виступу доповідача по цьому проекту під час його розгляду у першому читанні, висновків профільних комітетів та структурних підрозділів апарату парламенту, що здійснювали експертно-юридичний аналіз проекту закону тощо), а також дослідження генезису розвитку відповідних законодавчих зміна, дійсної суті проблеми, що підлягає вирішенню на рівні прийняття закону.
Конституційним Судом України неодноразово було відмовлено у відкритті конституційних проваджень за конституційними скаргами щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ (ухвали № 11-3(І)/2019 від 23 січня 2019 року, № 40-3(ІІ)/2019 від 25 лютого 2019 року, № 68-1(І)/2020 від 19 березня 2020 року, № 219-2(ІІ)/2020 від 01 жовтня 2020 року).
Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, статтею 13 Закону № 2262- ХІІ (в редакції, яка діє з 01.05.2014) визначено, пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18 є безпідставним, оскільки у зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, щодо зобов`язання уповноваженого структурного підрозділу Департаменту захисту економіки Національної поліції України обчислити вислугу років з урахуванням вимог Закону № 2262-XII. Вимоги до органів Пенсійного фонду не заявлялись та висновки щодо встановлення зобов`язань органам Пенсійного фонду в зазначеному рішенні відсутні. 
При цьому в даній адміністративній справі позивач заявляє вимоги щодо обчислення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгового обчислення лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Також помилковим є посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, оскільки у зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для обчислення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгового стажу роботи на підставі подання уповноваженого структурного підрозділу в якому було зазначено вислугу років у пільговому обчисленні. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної відмови.
У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову відмовити.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Мацький Є.М.