Справа №755/18393/24                                               головуючий у суді І інстанції Грегуль О.В.
провадження № 22-ц/824/9089/2025            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
03 липня 2025 року                                                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді -              Березовенко Р.В., 
суддів:                                     Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт Пей» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року представниця ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» - Носалик О.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд:
стягнути з відповідачки на користь товариства заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 308,03 грн та витрати зі сплати судового збору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 квітня 2018 року між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2001023584001 шляхом підписання Позичальником заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яким визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.
З умовами договору ОСОБА_1 погодилася, про що свідчить наявність її власноручного підпису на відповідній заяві, що додано до даної позовної заяви.
На підставі зазначеного кредитного договору відповідачці надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 28 800,00 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 49% річних.
08 травня 2021 року між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ТОВ «ФК «ФІНАКО» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №1, за яким ТОВ «ФК «ФІНАКО» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідачки.
В подальшому, 16 липня 2024 року, між ТОВ «ФК «ФІНАКО» та ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» було укладено договір факторингу №1, за яким ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідачки.
Згідно реєстру боржників, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на дату укладання Договору факторингу за Кредитним договором склала 45 308,03 грн, з яких: 28 399,12 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 908,91 грн - сума заборгованості за відсотками.
Вказана сума боргу була нарахована первісним кредитором та не змінювалась з дати відступлення права вимоги за договором цесії від 08 травня 2024 року.
Оскільки ОСОБА_1 неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, набувши право вимоги за кредитним договором №2001023584001 від 23 квітня 2018 року, ТОВ ФК «Смарт Пей» звернулось до суду з позовом.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 за заявою №2001023584001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23 квітня 2018 року на користь ТОВ «ФК «Смарт Пей» 45 308,03 грн - кредиту і процентів та 2 422,40 грн - судового збору.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 12 березня 2025 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апелянтка вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.
Вважає, що у позивача відсутні підстави для нарахування (стягнення) процентів за користування кредитними коштами та комісії за обслуговування банком.
У матеріалах справи відсутня копія первинного договору факторингу між первинним кредитором (клієнтом) та первинним фактором (договір факторингу від 08 травня 2021 року), у т.ч. докази оплати договору факторингу, та додатків (копія реєстру вимог) до нього, що б підтверджувало належність позивача як нового кредитора у цій справі.
При цьому, сам по собі факт укладення договору факторингу не створює для відповідачки безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у договорі та не підтверджує абсолютне право позивача як нового кредитора.
Також не надано доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тарифів банку, що в сукупності із заявою про приєднання свідчило б про укладення у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.
Матеріали справи не містять доказів належного ознайомлення відповідачки з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису позичальника на умовах та правилах публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.
Заперечила щодо наданого банком розрахунку заборгованості, виходячи з того, що позиція банку щодо зарахування сплачених коштів у порядку черговості, зокрема спочатку на погашення процентів, а вже потім на погашення кредиту, не може бути врахована, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами узгодження між сторонами сплати, розміру та порядку нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт Пей» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
16 квітня 2025 року представник ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» - Рудзей Юрій Володимирович подав відзив, у якому заперечив проти доводів апеляційної скарги вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 травня 2024 року справу повернуто до Деснянського районного суду міста Києва для усунення виявлених недоліків.
17 червня 2025 року справа надійшла до Київського апеляційного суду після усунення виявлених у ній недоліків.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно вимог ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за укладеною між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 заявою №2001023584001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23 квітня 2018 року відповідачці надано 28 000,00 грн кредиту під 49% річних.
За укладеним між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» договором відступлення прав вимоги (цесія) №1 від 08 травня 2024 року та укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» і позивачем договором факторингу №2 від 16 липня 2024 року до позивача перейшло право вимоги за заявою №2001023584001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 23 квітня 2018 року.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачкою зобов`язань та неспростування нею суми заборгованості перед позивачем та позовних вимог.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтями 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором.
На підставі частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту статтей 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
За обставинами цієї справи ОСОБА_1 23 квітня 2018 року підписала заяву №2001023584001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, чим беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb/ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах.
Так, відповідачці на її прохання відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт у сумі 20 000,00 грн. 
Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця.
Відповідно до Довідки про збільшення кредитного ліміту з 06 лютого 2019 року кредитний ліміт по Договору №2001023584001 від 23 квітня 2018 року збільшився до 28 000,00 грн. 
Отже, підписуючи 23 квітня 2018 року заяву №2001023584001 на приєднання до ДКБО ОСОБА_1 була обізнана про розмір та порядок нарахування відсотків у разі використання встановленого по картці кредитного ліміту.
Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту, АТ «ПУМБ» неодноразово збільшувало первісно встановлений ОСОБА_1 кредитний ліміт, однак остання не надала доказів на підтвердження того, що висловлювала свою незгоду зі зміною розміру кредитного ліміту. Навпаки, досліджені судом виписка з 23 квітня 2018 року по 07 травня 2024 року та розрахунок заборгованості станом на 07 травня 2024 року підтверджують факт здійснення платіжних операцій по картці (у розумінні ДКБО - внесення або зняття готівки, здійснення розрахунків у безготівковій формі та ін.), а також погашення заборгованості, після зміни розміру кредитного ліміту.
Згідно зі статтею 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
При цьому відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 04 червня 2020 року у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором
Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12 та ін.
У даній справі ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» обґрунтовувало наявність прав вимоги за договором №2001023584001 від 23 квітня 2018 року тим, що право вимоги від первісного кредитора АТ «ПУМБ» перейшло до ТОВ «ФК «ФІНАКО» на підставі договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08 травня 2024 року, а в подальшому від ТОВ «ФК «ФІНАКО» до позивача на підставі договору факторингу №2 від 16 липня 2024 року.
Примірники даних угод були надані позивачем та наявні у матеріалах справи, як і витяг з реєстру боржників та доказ на підтвердження оплати прав вимоги за договором факторингу №2 від 16 липня 2024 року.
Дійсно, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати права вимоги ТОВ «ФК «ФІНАКО» за договором відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08 травня 2024 року, а також витяг з Реєстру боржників за цим договором.
Разом із тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Оскільки ні договір факторингу №2 від 16 липня 2024 року, ні договір відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08 травня 2024 року у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оспорювалися та не визнавалися недійсними, в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.
У зв`язку з неспростуванням презумпції правомірності договорів всі права, набуті їх сторонами, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Тому доводи апеляційної скарги в частині відсутності у ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» прав вимоги за договором №2001023584001 від 23 квітня 2018 року є неспроможними.
В той же час, відповідно до розрахунку заборгованості АТ «ПУМБ» за кредитним договором №2001023584001 від 23 квітня 2018 року станом на 07 травня 2024 року, ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за сумою кредиту у розмірі 45 308,03 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 28 399,12 грн, заборгованість за відсотками - 16 908,91 грн, заборгованість за комісією - 0,00 грн.
Згідно з частиною третьої статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру такої заборгованості у ОСОБА_1 .
Однак, наданий банком договір №2001023584001 від 23 квітня 2018 року не містить умов щодо процентної ставки за кредитним зобов`язанням. У договорі лише зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Реальна річна процентна ставка складає 59,31%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 25 100,98 грн.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність в заяві домовленості сторін про розмір відсотків за користування кредитними коштами, надана Банком Публічна пропозиція на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 06 квітня 2018 року, з додатками не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вона достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Умови надання та обслуговування кредитних карток, які наявні в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 23 квітня 2018 року шляхом підписання заяви.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постановах від 11 березня 2015 року по справі №6-16цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180-17-ц.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вирішуючи спір у справі в частині стягнення відсотків за кредитним договором, місцевий суд наведені обставини залишив поза увагою, а тому безпідставно стягнув з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за відсотками.
З виписки по рахунку відповідачки та розрахунку заборгованості встановлено, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, здійснювала погашення заборгованості, однак не в повному обсязі.
Проте, за період з 23 квітня 2018 року по 07 травня 2023 року кредитором у рахунок погашення відсотків за користування кредитом безпідставно було списано 17 828,84 грн., які на думку колегії суддів слід зарахувати в рахунок погашення боргу за тілом кредиту так як заявлені позивачем до стягнення відсотки задоволенню не підлягають, оскільки не були передбачені умовами кредитного договору.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що борг відповідачки перед позивачем за кредитним договором №2001023584001 від 23 квітня 2018 року становить 10 570,28 грн = 28 399,12 грн (заявлена до стягнення заборгованість за тілом кредиту) - 17 828,84 грн (кошти безпідставно сплачені в рахунок погашення відсотків).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За встановлених вище обставин, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення відсотків за кредитним договором не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення визначив загальну суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, з метою уникнення ускладнень при виконанні судового рішення, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту на суму 10 570,28 грн.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню частково (23,33 %), з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 565,28 грн.
Крім того, з ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 785,88 грн. (76,64% від задоволених вимог апелянтки).
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 36 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.
Оскільки різниця між належною до сплати сторонами одна одній суми судового збору є незначною, колегія суддів відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України вважає за доцільне остаточно шляхом взаємозарахування стягнути з ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» на користь ОСОБА_1 судовий у розмірі 2 220,60 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт Пей» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» (код ЄДРПОУ 43696954, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоана Павла ІІ, буд. 4/6, корп. А, офіс 303) заборгованість за тілом кредитного договору №2001023584001 від 23 квітня 2018 року у розмірі 10 570 (десять тисяч п`ятсот сімдесят гривень) 28 коп. станом на 07 травня 2023 року.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СМАРТ ПЕЙ» (код ЄДРПОУ 43696954, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоана Павла ІІ, буд. 4/6, корп. А, офіс 303)  на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )  судовий збір у розмірі 2 220 (дві тисячі двісті двадцять гривень) 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Головуючий:                                                                                    Р.В. Березовенко
 
Судді:                                                                                                 О.Ф. Лапчевська
 
         Г.І. Мостова