КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 766/10642/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9823/2025
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
25 червня 2025 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бойка В`ячеслава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року про закриття провадження у справі у складі судді Соколова О.М.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ЮГТЕХЕКСПЕР»,- 
 
                                                     В С Т А Н О В И В :
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором №1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ЮГТЕХЕКСПЕР».
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року провадження у цивільній справі №766/10642/21-ц за позовом ОСОБА_1 закрито.
 
В апеляційній скарзі адвокат Бойко В.В. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ЦК України та ЦПК України, а саме ст. 15, 28 ЦПК України та ст. 532 ЦК України, положень ГПК України.
 
Вказує, що відповідно до положень ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних правовідносин. В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися справи , у яких хоча б однією із сторін є фізична особа.
 
Посилається на те, що в правовій позиції Верховний Суд зазначив, що спір щодо грошових коштів, що підлягають сплаті за умовами діючого цивільно-правового договору, тобто щодо виконання грошового зобов`язання не стосується захисту позивачем своїх прав, пов`язаних з процедурою реалізації корпоративного права, а стосується захисту позивачем своїх майнових прав, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (постанова від 21 травня 2017 року у справі №6-703цс17).
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належно.
 
Від представника ОСОБА_1 адвоката Бойка В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, у якій він посилався на те, що причиною його неможливості бути присутнім 25 червня 2025 року в судовому засіданні є перебування у відрядженні в м. Херсон у період з 24 червня 2025 року по 27 червня 2025 року, де він задіяний у розгляді  іншої справи.
 
Між тим, вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки за змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. При цьому в апеляційній скарзі сторона позивачки детально виклала свою правову позицію.
 
Підлягає врахуванню і та обставина, що розгляд справи № 766/2856/24 призначено на 26 червня 2025 року о 10 год 15 хв й скаржник не був позбавлений можливості звертися до Київського апеляційного суду з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференцзв'язку.
 
Отже, адвокатом надано перевагу у розгляді іншої справи, про розгляд якої він знав завчасно та не вчинив усіх дій, для реалізації захисту прав довірительки.
 
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Смірнова проти України" та "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі "Красношапка проти України").
 
Неявка учасників справи не є перешкодою у розгляді справи, остільки матеріали  містять достатньо доказів щодо обставин справи, до того ж позицію позивачки викладено в належно мотивованій апеляційній скарзі.
 
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє клопотання й вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання.
 
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник між сторонами відноситься до юрисдикції господарського судочинства, оскільки договір стосується набуття корпоративних прав відповідачем.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
 
Згідно ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
 
Як встановлено судом, що 30 січня 2020 року між ОСОБА_1   та ОСОБА_2 укладено договір № 1 купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ЮГТЕХЕКСПЕР» (а.с. 5-8 т.1)
 
У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження№ 12-59гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, що стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
 
Аналогічне зазначено у постанові Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі                          № 200/14714/16-ц.
 
Як визначено ч. 1 ст. 19 ЦПК України, загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами. Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.
 
За змістом положень статті 4, частини першої статті 20 та статті 167 ГК України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі                        № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
 
Апеляційна інстанція погоджується з висновками районного суду про те, що між сторонами виникли правовідносини за цивільно-правовим договором, однак цей договір стосується набуття корпоративних прав відповідачем. Момент набуття права власності на частку у статутному капіталі товариства прямо передбачений у договорі (пункт 2.1.), а саме з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства.
 
З цих підстав судом також обґрунтовано застосовано подібні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 203/2501/15-ц (провадження № 14-411цс18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 464/2728/15-ц (провадження № 61-12288св20)
 
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Отже, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. 
 
За цих підстав, доводи апеляційної скарги представниці позивачки, який вважає, що справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства й судом порушено норми закону, не спростовують правильних висновків місцевого суду, тому не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для встановлення порушення норм процесуального права чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у судовому рішенні.
 
При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
 
Доводи апеляційної скарги лише зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну оцінку.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Бойка В`ячеслава Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.   

Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року. 

Суддя-доповідач: 

Судді: