ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 липня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/28301/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
секретарі судового засідання Жмуренко В.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Савко В.В.,
представника відповідача Кушнір А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року в адміністративній справі №160/28301/24 (головуючий суддя І-ї інстанції - Ремез К.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
  Позивач 23.10.2024 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в  якому просила: 
-   визнати протиправними дії ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, які полягають     у відмові розглянути її звернення щодо продовження строку дії її, як громадянки рф, посвідки на тимчасове проживання в Україні з видачею їй нової посвідки, які відображені у повідомленні про відмову в прийнятті документів від 08.12.2022 року №12031100000421 та повідомленні «Про розгляд звернення» від 08.08.2024  року №Р-684/6/1201-24,
- зобов`язати відповідача розглянути її звернення з урахуванням висновків суду.
  В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.10.2022 року відповідачем  прийнято відносно  неї рішення №12031500051863 про скасування посвідки на тимчасове проживання. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року по справі №160/19520/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024 року, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про скасування посвідки на тимчасове проживання від 18.10.2022 року № НОМЕР_1 . Після закінчення судового процесу 08.08.2024 року позивач зверталась до органу ДМС з проханням повторно розглянути ії звернення та раніше подані нею документи з огляду на те, що фактично відпала підстава, через яку їй відмовляли у продовженні строку посвідки (обміні посвідки) - скасування в судовому порядку незаконного рішення про скасування посвідки ОСОБА_1 .. ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надало відповідь  від 08.08.2024 року №Р-684/6/1201-24, в якому зазначено, що посвідка  була знищена у встановленому законом порядку, а також надано інформацію про процедуру оформлення нової посвідки на тимчасове проживання в України, але по суті звернення позивача  було проігноровано. 

 Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
 Визнати незаконною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 12.07.2024 про розгляд документів щодо надання посвідки на постійне проживання.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 12.07.2024 про розгляд документів щодо надання посвідки на  постійне проживання.

       Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову  в  задоволенні  позовних  вимог.
  В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник  вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано обставини, які  мають суттєве значення для справи. Звертає увагу, що 08.08.2024 року на адресу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надійшло звернення від ОСОБА_1 , оформлене заявником в довільній формі, з проханням щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання. Зазначене вище звернення зареєстровано за вх.№Р-684/6/1201-24 та розглянуте згідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». Листом від 20.08.2024 року за вих.№ Р-684/6/1201-24/1201.3.1/11293-24 заявнику надано відповідь, якою роз`яснено порядок та строки звернення особи із заявою щодо процедури оформлення посвідки на тимчасове проживання. Відповідач звертає  увагу, що вказана відповідь на звернення ОСОБА_1 від 08.08.2024  року надана листом ГУ ДМС, не є рішенням суб`єкта владних повноважень (в розумінні пункту 19 частини 1 статті 4, пункту 2 частини 1 статті 5, та пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України), оскільки носить роз`яснювальний характер щодо дотримання законодавчо встановленого порядку звернення за адміністративною послугою, а тому зазначена відповідь не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду  залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної  скарги підтримала, просила їх задовольнити.
Позивач та представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили  рішення суду залишити без змін.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка рф (паспорт, виданий 06.04.2018 року № НОМЕР_2 , документована посвідкою на тимчасове проживання в Україні від 17.01.2022 року № НОМЕР_3 строком дії до 14.01.2023 року. 
09.03.2019 року позивач зареєструвала шлюб із громадянином України ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб від 09.03.2019 року серія НОМЕР_4 ).
 Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 01.02.2022 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 08.05.2019 року.
ГУ ДМС у Дніпропетровській області 18.10.2022 року прийнято рішення №12031500051863 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянки рф   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідно до підпункту 4 пункту 63 Порядку - коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні). 
 Згідно акту від 30.12.2022 року (затверджено 16.01.2023 року) відповідачем знищено посвідку на тимчасове проживання в Україні, видану ОСОБА_3 .
 Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року у справі №160/19520/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 року, скасовано рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 18.10.2022 року №12031500051863, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , видану громадянці рф ОСОБА_1 ; зобов`язано відповідача повторно розглянути подання УСБУ у Дніпропетровській області від 13.10.2022 року №55/2-2901нт-вих. щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянці рф ОСОБА_1 .
26.06.2024 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було скеровано листа до позивача, у якому повідомлено про виконання судових рішень у справі № 160/19520/22.
08.08.2024 року позивач подала до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України у Дніпропетровській області заяву, якою просила розглянути її звернення щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання з видачею нової довідки.
20.08.2024 року відповідач надав відповідь про розгляд звернення від 08.08.2024 року, якою повідомив, що посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , видана 17.01.2022 року на ім`я позивача, є недійсною у зв`язку із закінченням терміну дії 14.01.2023  року та знищена у визначеному законодавством порядку.
Вважаючи  протиправними дії ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, які полягають у відмові розглянути її звернення щодо продовження строку дії посвідки на  тимчасове проживання, позивач оскаржила такі дії до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем були розглянуті та надані відповіді на звернення позивача від 08.12.2022 та від 08.08.2024. При цьому, заява позивача від 12.07.2024  не розглянута відповідачем. З огляду на зазначене, суд вбачає неправомірність бездіяльності відповідача щодо нездійснення розгляду заяви позивача від 12.07.2024 та зобов`язання ГУ ЛМС України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.07.2024 про розгляд документів щодо надання посвідки на  постійне проживання..

                Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
               Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційної службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі  по тексту - Положення), Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення Державна міграційна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (далі по тексту - Закон №3773) встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону №3773 нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Частиною третьою статті 3 Закону №3773 встановлено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно із частиною першою статті 15 Закону №3773-VI в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.
Посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні (п.18 ч.1 ст.1 Закону №3773).
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
Згідно із частиною чотирнадцятою статті 5 Закону №3773 підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання (далі по тексту - Порядок №322).
Відповідно до пункту 1 Порядку №322 посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
       Як  зазначалось  вище,  позивач, перебуваючи на території України з 2019 року,  уклала 09.03.2019 року шлюб із громадянином України - ОСОБА_2 та 17.01.2022 року отримала посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 строком дії до 14.01.2023 року, тобто перебувала в Україні на законних підставах.
Відповідно до пункту 7 Порядку №322 обмін посвідки здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до посвідки; 2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; 3) закінчення строку дії посвідки; 4) непридатності посвідки для подальшого використання.
Згідно із пунктом 19 Порядку №322 у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії. У такому випадку посвідка, що підлягає обміну, після прийому документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.
Пунктом 22 Порядку встановлено, що у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.
Відповідно до положень пунктів 53-59 Порядку №322 видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну.
ГУ ДМС у Дніпропетровській області 18.10.2022 року прийнято рішення №12031500051863 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянки рф   ОСОБА_1 .. Згідно  акту  від 30.12.2022 року відповідачем  знищено вказану посвідку на тимчасове проживання в Україні.
ОСОБА_1 оскаржила вказане вище рішення ГУ ДМС, звернувшись 07.12.2022  року до суду з відповідним позовом.
 Апеляційний суд звертає увагу, що відповідач, не зважаючи на наявність ухвали  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року у справі №160/19520/22 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про скасування рішення ГУ ДМС №12031500051863, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання, знищив посвідку на тимчасове проживання в Україні  на  ім`я ОСОБА_1 ..
 Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року у справі №160/19520/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 року, скасовано рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 18.10.2022 року №12031500051863, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , видану громадянці рф ОСОБА_1 ; зобов`язано відповідача повторно розглянути подання УСБУ у Дніпропетровській області від 13.10.2022 року №55/2-2901нт-вих. щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянці рф ОСОБА_1 .
08.08.2024 року позивач подала до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України у Дніпропетровській області заяву, якою просила розглянути її звернення щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання з видачею нової довідки.
20.08.2024 року відповідач надав відповідь позивачу про розгляд звернення від 08.08.2024 року, якою повідомив, що посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , видана 17.01.2022 року на ім`я позивача, є недійсною у зв`язку із закінченням терміну її  дії 14.01.2023  року та знищена у визначеному законодавством порядку.
 Апеляційний суд знов звертає увагу, що посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , видана 17.01.2022 року на ім`я позивача, була знищена не у зв`язку із  закінченням терміну її дії, а на виконання рішення  ГУ ДМС у Дніпропетровській області №12031500051863 від 18.10.2022 року, яке в подальшому було скасовано в судовому  порядку.
Пунктом 61 Порядку №322 встановлені підстави, з яких територіальний орган/ територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки.
Колегія суддів зазначає, що за загальними вимогами, які висуваються до актів суб`єктів владних повноважень, як актів правозастосування, є їхня обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав (фактичних і юридичних) його прийняття, а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Разом з тим, за заявою   ОСОБА_1 від 08.08.2024  року будь-яке  рішення ГУ ДМС України у Дніпропетровській області не  приймалось.
 Натомість, як зазначалось  вище,  відповідач  обмежився наданням  позивачу  відповіді  у  формі листа, яким повідомив, що посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , видана 17.01.2022 року на ім`я позивача, є недійсною у зв`язку із закінченням терміну її дії 14.01.2023  року та знищена у визначеному законодавством порядку.
Відтак, відповідач усунувся від розгляду заяви у встановлений законом спосіб,  що  свідчить  про протиправність його дій.
Проте, розгляд заяви у невстановлений законом спосіб не є бездіяльністю  відповідача в розумінні КАС України, як  помилково зазначив суд першої інстанції, оскільки на заяву відповідачем була надана відповідь. 
 Крім того, не зрозуміло з яких підстав суд першої інстанції дійшов висновку про  зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.07.2024 року про розгляд документів щодо надання посвідки на постійне проживання, оскільки таких позовних вимог взагалі не було, та в матеріалах справи відсутні докази стосовно довідки на постійне  проживання в Україні, оскільки така довідка позивачу не видавалась.  
Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відмови розглянути її звернення про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні з видачею їй нової посвідки, які відображені у повідомленні про відмову в прийнятті документів від 08.12.2022 року №12031100000421, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у встановлений  КАС України строк така відмова позивачем не оскаржена.
Відтак, апеляційний суд зазначає, що спірна відмова міграційної служби у розгляді  заяви  позивача  про щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання з видачею нової довідки не має жодних посилань на закони України, які б вказували на наявність тих обставин, які стали підставою для відмови в наданні позивачеві посвідки на тимчасове проживання, як це визначено в пункті 61 ПКМУ №322 від 25.04.2018 року,                        не містить.
Враховуючи викладене, відмова відповідача у розгляді заяви про оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання, оформлена листом, не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем не обґрунтовано підстав та мотивів прийняття такого рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 року у справі №2340/2851/18.
Зазначене не є формальним або незначним недоліком, як помилково вважає відповідач, оскільки особа, відносно якої приймається рішення,  повинна знати і розуміти, на  якій  підставі  їй  відмовлено   в продовженні (видачі) посвідки  на  тимчасове проживання,  з чим або  якими  її діями  конкретно на думку відповідача пов`язана така відмова. Відсутність в рішенні цих обов`язкових складових порушує право особи бути обізнаною, з чим  конкретно пов`язана відмова, а також не дає суду можливості об`єктивно визначити правомірність  прийнятого  спірного  рішення.
Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов  висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність дій щодо належного  розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.08.2024 року  щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, а тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути  заяву ОСОБА_1 від 08.08.2024 року щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання з прийняттям відповідного  рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення  позовних вимог. 
Керуючись статтями 242, 243,   308,   310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року в адміністративній справі №160/28301/24 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року в адміністративній справі №160/28301/24 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити  частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.08.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2024 року щодо продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання з прийняттям  відповідного рішення.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати  її прийняття та  може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом  тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 24 липня 2025 року.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко