П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/10877/25	
Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Бітова А.І.,
          Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025р. по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2025р. ГУ ПФУ в Одеській області звернулося до суду із позовом ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , якому просило визнати протиправною та скасувати постанову ВП №76779641 від 2.04.2025р. про накладення штрафу в розмірі 5 100грн..
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду не було враховано, що невиконання боржником рішення суду відбулось з поважних причин, а саме через відсутність відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.
Посилаючись на вказане просило позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову ВПВР УЗПВР в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ВП №76779641 від 2.04.2025р. про накладення штрафу в розмірі 5 100грн..
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування рішення суду, із прийняттям у справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи акт індивідуальної дії суб`єктом владних повноважень не досліджено питання наявності чи відсутності відповідного фінансового забезпечення та відповідно наявності чи відсутності коштів, виділених бюджетом та спрямованих на виконання рішення суду за відповідними виплатами.
Державним виконавцем не вчинялося жодних дій щодо одержання належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позиції органу Пенсійного фонду України стосовно відсутності фінансування для виконання рішення суду.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що державний виконавець достеменно не пересвідчився у наявності/відсутності поважних причин, які перешкоджали органу Пенсійного фонду виконати рішення суду, та, як наслідок, передчасно прийняв спірну постанову  про накладення штрафу.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2024р. у справі №420/22277/24  визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 , у нарахуванні та виплаті з 1.05.2024р. доплати до пенсії згідно Постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб»; зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати та виплачувати з 1.05.2024р., ОСОБА_1 щомісячну доплату у розмірі 2 000грн. відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.
22.10.2024р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.
Згідно перерахунків пенсії ОСОБА_1 11.12.2024р. проведено перерахунок пенсії з 1.05.2024р.. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 1.01.2025р. становитиме 21 761,06грн..
Сума доплати за період з 1.05.2024р. по 31.12.2024р. з урахуванням фактично виплачених сум склала 16 000грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.
13.12.2024р., керуючись вимогами статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимог виконавчого листа №420/22277/24, виданого Одеським окружним адміністративним судом.
Вказаною постановою боржнику надано десять робочих днів для виконання рішення суду.
20.12.2024р. листом ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено державного виконавця, що рішення суду виконано частково, а саме: в частині проведення перерахунку пенсії. В обґрунтування неможливості виконати рішення суду в частині виплати нарахованої доплати пенсії боржник посилається на відсутність відповідних коштів, які спрямовуються на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
2.04.2025р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн. у ВП №76779641.
Не погодившись із вказаною постановою про накладення штрафу, пенсійний орган звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.
У силу приписів ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013р., звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).
Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч.2,4 ст.372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" за №1404-VIII від 2.06.2016р. (надалі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1, 2 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення  виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню,- протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно з ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб-200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу-300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання судового рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Як вбачається із матеріалів справи, що на виконання рішення суду у справі №420/22277/24 боржник ГУ ПФУ зобов`язаний перерахувати та виплатити ОСОБА_2 з 1.05.2024р. щомісячну доплату у розмірі 2 000грн відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.
Із матеріалів справи вбачається, що сума доплати за період з 1.05.2024р. по 31.12.2024р. з урахуванням фактично виплачених сум склала 16 000грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.
Проте, сума вказаної заборгованості після нарахування спірної грошової допомоги за стягувачу не виплачена.
Разом з тим, судовим рішенням по справі №420/22277/24 зобов`язано позивача здійснити саме виплату нарахованої щомісячної доплати ОСОБА_1 ..
Судова колегія вважає, що не виконання рішення суду в частині виплати стягувачу нарахованої щомісячної доплати 2 000грн. з період з 1.05.2024р. по 31.12.2024р. у розмірі 16  000грн. не підтверджена поважними причинами.
Матеріали справи не містять відомостей та належних доказів щодо вчинення ГУ ПФУ належних дій, спрямованих на виконання рішення суду від 17.09.2024р. по справі №420/22277/24, зокрема відсутні докази про доведення до компетентних органів, наділених правом на виділення коштів по виплаті заборгованості по пенсії ОСОБА_3 станом на момент прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу. 
ГУ ПФУ доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду по справі №420/22277/24 до ДВС не надано, як і не надано таких доказів до суду.
Апеляційний суд зазначає, що в даному випадку пенсійний орган, як орган державної влади, зобов`язаний у повному обсязі виконувати судові рішення, що набрали законної сили.
У свою чергу, аналізуючи вищевикладені вимоги законодавства, судова колегія вважає, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення.
Саме пенсійний орган, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести належними доказами факт виконання рішення суду.
Отже, враховуючи те, що пенсійним органом не надано відповідних та належних доказів того, що до прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця, ним було виконано усі вимоги судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про правомірність прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу.
Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування спірної постанови про накладення штрафу, оскільки державний виконавець у спірних правовідносинах діяв у відповідності до вимог законодавства та у межах наданих йому повноважень.
Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог, а тому вважає за необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025р. скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          А.І. Бітов

          
                                                                                                    О.В. Єщенко