ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
Справа № 638/11821/24                        Головуючий суддя І інстанції Агапов Р. О.
Провадження № 22-ц/818/2004/25                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року                                                                                               м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1  на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2024 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 85 324,19грн., у тому числі: 68 465,27грн. – заборгованості за кредитом; 16 858,92грн. – заборгованості за простроченими відсотками.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву від 01 листопада 2019 року.
Зазначив, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором.
Проте, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 16 червня 2024 року має заборгованість в розмірі 85 324,19грн., яка складається з заборгованості за кредитом 68 465,27грн. – заборгованості за кредитом; заборгованості за відсотками за користування кредитом 16 858,92грн. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 01 листопада 2019 року в розмірі 85 324,19 грн, станом на 16 червня 2024 року та судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня2024 року позов задоволено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (заборгованість у сумі 85 324,19грн., у тому числі: 68 465,27грн. – заборгованості за кредитом; 16 858,92грн. – заборгованості за простроченими відсотками.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2 422,40грн. – на відшкодування витрат по оплаті судового збору. 
24.09.2024 року відповідачка ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2024 року та ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 її заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в анкеті-заяві від 01 листопада 2019 року процентна ставка не зазначена, позивач не надав підписаних відповідачем Умов і правил надання банківських послуг, тарифів, таблиці обчислення вартості кредиту та паспорту споживчого кредиту, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Посилався на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Вказав, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є належним доказом надання кредиту та розміру боргу. 
У відзиві на скаргу представниця позивача – адвокат Панченко А.С., яка діє на підставі довіреності та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 176-177), просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На обґрунтування вказано, що висновки суду першої інстанції відповідають наявним у справі належним і допустимим доказам, які були надані позивачем та не спростовані відповідачкою: Анкетою-заявою, в якій зазначені істотні умови договору кредиту з використанням платіжного інструменту – банківської карти, яку відповідачка отримала та використовувала відповідно до умов договору, які повністю не виконувала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, шо підтверджується витягом з її карткового банківського рахунку та розрахунком суми позову. 
Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду – залишити без змін.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заочне рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що банк довів існування заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитом у заявленому банком розмірі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, який підтверджується наявними у справі доказами, які відповідачка не спростувала.
Судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка 01.11.2019 підписана відповідачкою, яка була акцептована позивачем згідно довідки про видачу ОСОБА_1 01.11.2019 на цій підставі відповідної банківської карти «Універсальна» терміном дії до 06.2023 року, внаслідок чого 01 листопада 2019 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом приєднання  до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7-16). 
У вказаній Заяві, зокрема, визначений розмір кредитного ліміту у сумі 55 000,00грн. для карти «Універсальна». Також визначено процентну ставку у розмірі 43,2% для карти «Універсальна».
Згідно з вказаним договором, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500,00 грн, який в подальшому було збільшено до 75000,00 грн, див з цього приводу довідку банку, а.с.17.
З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_1 отримала від банку кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня червня 2023 року (а.с.15).
Також, 03 липня 2020 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума/ліміт кредиту – до 50 000,00 грн, до 75 000,00 грн; строк договору, місяців – 240 місяців; строк кредитування, місяців – до 240 місяців; мета отримання кредиту – споживчі потреби; процентна ставка у межах пільгового періоду – 0,00001% річних; процентна ставка за межами пільгового періоду 43,2% річних, 42% річних; тип процентної ставки – фіксована; порядок повернення кредиту – договірного списання з рахунку клієнта, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнта коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу – 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн, щомісячно; 10% від заборгованості, але не менше 100,00 грн, щомісячно – у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; пеня – у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання, але не більше за 15% суми прострочення платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань, не може перевищувати половини суми, одержаної за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін; штрафи за прострочення більш ніж 30 днів – немає; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 86,4%, 84% (а.с.18-21).
Фактом підписання сторонами паспорту споживчого кредиту підтверджується, що банк надав споживачу – відповідачці інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, тобто виконав вимоги ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Тому колегія суддів вважає, що волевиявлення відповідачки при зверненні до банку з вищевказаною Заявою від 01.11.2019 про приєднання до Умов та Правил надання кредитних послуг було свідомим, а банк при укладенні договору споживчого кредиту виконав відповідні вимоги Закону України «Про споживче кредитування».
З наданого банком розрахунку , який узгоджується з наданою позивачем випискою з карткового рахунку відповідачки ОСОБА_1 за договором від 01.11.2019 за період з 01.11.2019 по 17.06.2024 вбачається, що станом на 16 червня 2024 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 85 324,19грн , яка складається з заборгованості за кредитом – 68 465,27 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 16 858,92 грн (а.с. 26-40, 48-79).
Всупереч свого процесуального обов`язку відповідачка вказані обставини належними і допустимим доказами не спростувала, а її доводи про те, що в рішенні суду не вказані відповідні докази, на підставі яких суд встановив обставини справи, - є безпідставними. 
Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк  або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Під час розгляду справи судом відповідно до зазначених доказів було правильно встановлено, що кредитний договір від 01 листопада 2019 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, розмір відсоткової ставки (річної), він підписаний сторонами, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконував його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.
Однак, отримавши від банку кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору ОСОБА_1 , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.
ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з її карткового рахунку за номером отриманої відповідачкою банківської картки, які було надано банком до суду першої інстанції та не спростовуються відповідачкою, а тому суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до вказаних норм матеріального права виснував про доведеність позовних вимог повністю (а.с. 13, 26-40;48-79).
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором № б/н від 01 листопада 2019 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку отримані в кредит кошти не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 68465,27 грн.
Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, колегія суддів зазначає, що як вбачається з кредитного договору № б/н від 01 листопада 2019 року сторони погодили, що процентну ставка за отриманою від банку картки «Універсальна» . Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наведені з цього приводу у доводах скарги заперечення є необґрунтованими.
Матеріали справи свідчать про те, що строк кредитної картки, який співпадає із строком дії кредитного договору, закінчився у червні 2023 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, що розмір заборгованості за відсотками становить 16858,92 грн, які суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив. 
Доводи ОСОБА_1 , про те, що в Заяві від 01 листопада 2019 року процентна ставка не зазначена, позивач не надав підписаних відповідачем Умов і правил надання банківських послуг, тарифів, таблиці обчислення вартості кредиту та паспорту споживчого кредиту, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору – спростовуються вищевказаними доказами, а тому її посилання на правові висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 є безпідставними.
Разом з тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Пунктом 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018року №75 (далі Положення) визначено, що банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри як клієнтські рахунки та виписки з них. Відповідно до пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно з пунктом 63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає руху коштів по картковому рахунку відповідачки, відповідачкою не спростований та є належним і допустимим аналітичним бухгалтерським документом, який є похідний від витягу з банківського рахунку відповідачки. За наявності витягу з банківського карткового рахунку позивачки виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020року у справі №760/7792/14-ц, від 17 грудня2020року у справі №278/2177/15-ц, від 25 травня 2021року у справі №554/4300/16-ц, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц.
Позивачем надано до суду виписку про рух коштів за банківським рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, тому доводи скарги про те, що банком надано розрахунок заборгованості, не є доказом надання кредиту та розміру боргу, колегія суддів відхиляє з огляду на вищезазначене.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, та відповідно до статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст судового рішення складений 11 червня 2025 року.
Головуючий                                                                                В.Б. Яцина.

Судді                                                                                        Ю.М. Мальований.

                                                                               О.Ю. Тичкова.