УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 червня 2025 року
м. Київ
Справа № 273/1993/24
Провадження № 51-2305 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 травня 2025 року про закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року було відмовлено у задоволенні скарги  ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Звягельської окружної прокуратури.
На вказану ухвалу ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої 21 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд постановив ухвалу, якою закрив апеляційне провадження та повернув апеляційну скаргу у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 пропустила строк на апеляційне оскарження і не порушувала питання про його поновлення. 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить поновити строк на оскарження ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року, а також, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, інші порушення просить скасувати зазначені вище ухвали місцевого та апеляційного судів. 
Крім того, вона просить змінити ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року та постановити рішення, яким зобов`язати прокурора (уповноважену особу) в Звягельській окружній прокуратурі Житомирської області внести відповідні відомості до ЄРДР за її заявою від 21.07.2024 року про вчинений злочин, передбачений ст. 256 КК України, та невідкладно розпочати досудове розслідування. 
Щодо питання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеної вище ухвали  слідчого судді місцевого суду, а також щодо можливості її оскарження у касаційному порядку, колегія суддів касаційного суду вбачає необхідним вказати, що положеннями ст. 310 КПК України передбачено, що оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку. Тобто касаційне оскарження ухвал слідчого судді місцевого суду законом не передбачено взагалі.
Таким чином, оскаржувана ухвала слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року не може бути предметом касаційного оскарження, тому не може вирішуватися й питання щодо поновлення строку на її касаційне оскарження, а також не можуть оцінюватися й численні доводи касаційної скарги щодо її незаконності.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
При цьому зазначена вище ухвала апеляційного суду про закриття апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги може бути предметом касаційного перегляду.
Однак, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження й тут потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо незаконності ухвали апеляційного суду про закриття апеляційного провадження та повернення її апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до вимог ст.116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Згідно з п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. 
При цьому, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі вказав, що резолютивна частина ухвали слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області була проголошена 18 квітня 2025 року за участю ОСОБА_4 , яка того ж дня отримала копію резолютивної частини ухваленого рішення, що підтверджується її розпискою. 
Таким чином, враховуючи положення ч. 7 ст. 115 КПК України, останнім днем строку апеляційного оскарження вказаного рішення слідчого судді скаржником ОСОБА_4 було 23 квітня 2025 року (середа). 
Апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі також зазначив, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 подала до апеляційного суду 04 травня 2025 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку на апеляційне оскарження. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянт у своїй скарзі не порушувала та вважала, що вказаний строк не пропущено. 
Зазначені апеляційний судом обставини в касаційній скарзі не заперечуються, доводів на їх спростування не наведено. 
Крім цього, як убачається зі змісту ухвали слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року, під час розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Звягельської окружної прокуратури у судовому засіданні, яке відбулося 18 квітня 2025 року, ОСОБА_4 була присутня особисто.
При цьому, як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, де міститься окрема резолютивна частина оскаржуваної ухвали слідчого судді місцевого суду, суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК України, 18 квітня 2025 року оголосив лише резолютивну частину ухвали. Натомість її повний текст було оголошено 23 квітня 2025 року.
Відповідно до правової позиції, яка відображена у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18), перебіг строку на апеляційне оскарження судового рішення за змістом ст. 376 КПК України розпочинається з моменту оголошення резолютивної частини негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. 
Таким чином, у випадку, коли суд з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст оголосив в інший день, строк подання апеляційної скарги обчислюється саме з дня оголошення резолютивної частини.
При цьому, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого судом рішення, ця обставина за їх клопотанням може бути визнана поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.
Тому в цьому провадженні строк на апеляційне оскарження зазначеної ухвали слідчого судді мав рахуватися для скаржника ОСОБА_4 саме з наступного дня після проголошення резолютивної частини ухвали слідчого судді місцевого суду, тобто з 19 квітня 2025 року, тому останнім днем подання апеляційної скарги на вказану ухвалу слідчого судді для неї було 23 квітня 2025 року (середа). Однак, як указує апеляційний суд, апеляційна скарга була подана до суду ОСОБА_4 04 травня 2025 року. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що строк на апеляційне оскарження скаржницею був пропущений; скаржниця в апеляційній скарзі не порушувала питання про його поновлення, на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з урахуванням того, що судове засідання в апеляційному суді за апеляційною скаргою скаржниці на ухвалу слідчого судді місцевого суду вже було призначене, що в цьому випадку фактично прирівнюється до відкриття апеляційного провадження.
Апеляційний суд надалі дійшов також обґрунтованого висновку й про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню з указаних вище підстав, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що судді Житомирського апеляційного суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через свою упередженість до неї та заінтересованість мали заявити самовідвід, оскільки вона раніше подавала заяви про вчинення, на думку скаржниці, цими суддями злочинів, не вбачаються такими, що дають підстави для задоволення касаційної скарги, оскільки заявлення чи не заявлення самовідводу певним суддею є питанням його внутрішньої оцінки обставин конкретного провадження з огляду на аспекти власної неупередженості й вирішується ним самостійно у кожному конкретному випадку, виходячи з власного внутрішнього переконання. 
При цьому посилань на безумовні підстави неможливості участі вказаних суддів в ухваленні оскаржуваного рішення апеляційного суду касаційна скарга              ОСОБА_4 не містить. 
Таким чином, зі змісту касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги в частині оскарження зазначеної вище ухвали суду апеляційної інстанції немає, тоді як оскаржувана ухвала слідчого судді місцевого суду не може бути предметом касаційного оскарження.
Тому, керуючись положеннями п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 квітня 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 травня 2025 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_3