УХВАЛА

03 липня 2025 року  
м. Київ

справа №320/4136/22
адміністративне провадження №К/990/26154/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області 
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року
у справі №320/4136/22
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Київській області 
про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Київській області (діла - ГУ НП у Київській області, відповідач), в якій спросив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області №55 від 08 березня 2022 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Київській області №46 о/с від 08 березня 2022 року в частині звільнення з органів національної поліції підполковника позиції ОСОБА_1 - заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Київській області;
- поновити на посаді заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУ НП в Київській області ОСОБА_1 ;
- стягнути з ГУ НП в Київській області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2022 року по дату прийняття судового рішення, виходячи з середнього заробітку ОСОБА_1 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року скасовано, прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано накази ГУ НП у Київській області від 08 березня 2022 року №55 та від 08 березня 2022 року №46о/с у частині звільнення з органів Національної поліції підполковника поліції ОСОБА_1 - заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУ НП у Київській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУ НП у Київській області з 27 березня 2023 року. Стягнуто з ГУ НП у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 березня 2022 року по 27 березня 2023 року у сумі 255520,65 грн.
Постановою Верховного Суду від 13 червня 2024 року касаційну скаргу ГУ НП в Київській області задоволено частково. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2023 року та рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними та скасовано накази ГУ НП в Київській області №55 від 08 березня 2022 року та №46 о/с від 10 березня 2022 року в частині звільнення з органів національної поліції підполковника поліції ОСОБА_1 - заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУ НП в Київській області.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації діяльності груп реагування управління превентивної діяльності ГУ НП в Київській області з 11 березня 2022 року.
Стягнуто з ГУ НП в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 08 березня 2022 року по 20 листопада 2024 року у сумі 656389,41 грн (шістсот п`ятдесят шість тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень 41 копійка).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року скасовано в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ГУ НП в Київській області  на користь ОСОБА_1 середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 08 березня 2022 року по 20 листопада 2024 року у сумі 404701,57 грн. (чотириста чотири тисячі сімсот одна гривня п`ятдесят сім копійок).
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, скаржник, звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надіславши її засобами поштового зв`язку.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження.
Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суд першої інстанції розглянув справу №320/4136/22 в порядку спрощеного позовного провадження.
В касаційні скарзі скаржник зазначає та обґрунтовує, що дана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Крім того, відповідач вказує на необхідність забезпечення єдності судової практики.
Таким чином, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі наводить підстави, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Підставами касаційного оскарження вказує пункти 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, які обґрунтовує наступним.
Скаржник посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України вказує, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо законності та правомірності звільнення поліцейських у період воєнного стану, які в свою чергу зганьбили звання поліцейського, порушили присягу поліцейського, при цьому самовільно залишивши місце несення служби (місце дислокації підрозділу) починаючи з 24 лютого 2022 року, в момент оголошення воєнного стану в Україні, а тому даний висновок є необхідним задля формування єдиної правозастосовчої практики.
В свою чергу, вказує. що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
На переконання скаржника, апеляційним судом застосовано Закон України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-'І), який взагалі не підлягає застосуванню у вказаних правовідносинах, водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів національної поліції України, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 02 липня 2015 року № 580-'ІІІ "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-'ІІІ), однак судом апеляційної інстанції не враховано, що за загальновідомим правилом, пріоритет у застосуванні мають норми спеціального законодавства щодо загального.
Так, як вказує скаржник, судом апеляційної інстанції не застосовано та не враховано вимоги статей Закону України про «Національну поліцію України», зокрема згідно зі статтею 24 Закону №580-VІІІ виконання інших (додаткових) повноважень може бути покладене на поліцію виключно законом, а саме у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості. У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Крім того, зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновок Верховного Суду викладений у постанові від 13 травня 2025 року у справі № 320/4867/22 де вказано, що позивач, будучи поліцейським, повинен був безумовно з`явитися на службі, виконувати завдання поліції, передбачені законом в умовах воєнного часу, дотримуватись Конституції України і законів України, Присяги поліцейського, тобто фактично позивач самоусунувся від виконання службових обов`язків у період дії воєнного стану, що, очевидно суперечить змісту Присяги поліцейського, наведеної вище, попри це подібна поведінка поліцейського в складних, небезпечних для життя умовах здатна підривати довіру громадян до працівників поліції та є несумісною з проходженням служби в поліції.
Отже, доводи, які викладені в касаційній скарзі, вказують на наявність обставин, визначених пунктами 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, що є підставами для відкриття касаційного провадження з метою перевірки обставин вказаних скаржником.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328, 330, 334, 340 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за скаргою Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2025 року у справі №320/4136/22.
2. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.
3. Витребувати з Київського окружного адміністративного суду справу №320/4136/22.
4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко 
 Н.М. Мартинюк ,
Судді Верховного Суду