Справа № 344/6020/25 
Провадження № 22-ц/4808/1101/25 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів - Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є., 
за участю секретаря - Кузів А.В. 
учасники справи
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 
відповідач - ОСОБА_1 , 
треті особи Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 
на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року, постановлену судом у складі судді Кіндратишин Л.Р., 
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту,
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про зняття арешту, в обґрунтування якого зазначило, що 15.05.2007 року відповідач та позивач та уклали договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав в іпотеку належне йому майно, а саме домоволодіння загальною площею 44,80 кв.м, житловою площею 31,00 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0549 гектара розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 2610190501090020018. 
15 травня 2007 іпотека була зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження домоволодіння: 4958886, реєстраційний номер обтяження земельної ділянки: 4958919).
16 листопада 2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9180/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 1962648,36 грн.
16 листопада 2011 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 державним виконавцем було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження якою було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 
17 листопада 2011 року на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № НОМЕР_1 від 16.11.2011 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено запис про обтяження № 11857524, тип обтяження: арешт нерухомого майна.
24 травня 2016 року рішенням Івано-Франківського міського суду у справі № 344/15600/14-ц частково задоволено позов банку, звернуто стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, які були передані в іпотеку відповідачем, шляхом продажу іпотечного майна банком з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.
27 червня 2019 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 державним виконавцем було встановлено, що в ході проведення виконавчих дій, належного майна для звернення стягнення - не виявлено, інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, інформація про отримання пенсії та банківські рахунки - відсутня, у зв`язку з чим було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
На сьогоднішній день виконавче провадження № НОМЕР_1 стягувачем за яким є Банк завершено, однак накладений постановою № НОМЕР_1 від 16.11.2011 у межах цього виконавчого провадження арешт не знятий.
Позивач зазначив, що вищевказаний арешт позбавляє банк можливості виконати рішення Івано-Франківського міського суду у справі № 344/15600/14-ц шляхом продажу іпотечного майна з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.
Просив суд зняти арешт з домоволодіння, що знаходиться за адресою: та АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0549 гектара розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 2610190501090020018, накладений постановою про арешт майна та заборону на його відчуження НОМЕР_2 від 16.11.2011 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року провадження у цивільній справі за позовом за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про зняття арешту закрито.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваної ухвали послався на постанови Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №577/4541/20, від 18.05.2022 року у справі № 642/4263/21, від 29.06.2023 року у справі № 208/9810/21, які не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки у цих справах з заявами про скасування арешту звернулись боржники у виконавчому провадженні, а не стягувач. Крім того, накладений арешт на предмет іпотеки порушує права банку як іпотекодержателя, а не як стягувача у виконавчому провадженні.
Зазначив, що право іпотеки у банку виникло в момент реєстрації іпотеки у Державному реєстрі іпотек 17.05.2007 року (номер запису 4974464), а 16.11.2011 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 державним виконавцем було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження якою було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 відповідно, коли вже існував запис №4974464, зроблений на підставі укладеного договору іпотеки з банком. Отже, банк має пріоритетне право на задоволення забезпечених вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Скаржник звертає увагу суду на релевантну судову практику Верховного Суду викладену постановах від 30.06.2021 у справі № 337/800/19, від 14.12.2022 у справі № 362/2317/21, від 15.05.2019 року у справі № 335/12353/17-ц.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено учасникам справи право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 отримав 17.07.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  отримав 04.07.2025 року через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк від учасників справи не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні  ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

У судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

У судове засідання представник Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як сторона виконавчого провадження (стягувач), має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, зокрема і для реалізації свого права як іпотекодержателя, а не в порядку цивільного судочинства (позовного провадження).
Колегія суддів вважає, що до таких висновків суд дійшов поспішно.
Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено іпотечний договір від 15.05.2007 року, за умовами якого ОСОБА_2 надав в іпотеку домоволодіння загальною площею 44,80 кв.м, житловою площею 31,00 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0549 гектара розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 2610190501090020018. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, АТ КБ «ПриватБанк» є іпотекодержателем домоволодіння загальною площею 44,80 кв.м, житловою площею 31,00 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0549 гектара розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 2610190501090020018.
Постановою від 16 листопада 2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-9180/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 1962648,36 грн.
Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження 16 листопада 2011 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 державним виконавцем було накладено арешт на та оголошено заборону на відчуження на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 ..
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 травня 2016 року у справі № 344/15600/14-ц частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №137К від 15.05.2007 року на будинок загальною площею 44,80 кв.м, житловою площею 31,00 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0549 гектара розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 2610190501090020018, шляхом продажу іпотечного майна банком з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.
Постановою про повернення виконання виконавчого документа стягувачу від 27 червня 2019 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 державним виконавцем було встановлено, що в ході проведення виконавчих дій, належного майна для звернення стягнення - не виявлено, інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, інформація про отримання пенсії та банківські рахунки - відсутня, у зв`язку з чим виконавчий лист №2-9180/2010 виданий 18.02.2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 962 648,36 грн заборгованості, повернуто стягувачу.
Згідно з витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні Івано-Франкіського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження НОМЕР_2, станом на 06.03.2025 року виконавче провадження НОМЕР_2 значиться як завершене, накладений постановою Івано-Франкіського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 16.11.2011 року арешт на майно боржника не знято.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на те, що його право як іпотекодержателя порушено накладенням на спірне нерухоме майно арешту, що позбавляє його можливості звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки.
Предметом спору у цій справі є звільнення майна з-під арешту, що перебуває в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк».
За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.
У разі встановлення, що позивач є іпотекодержателем і позбавлений можливості здійснити звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку через те, що на предмет іпотеки в межах виконавчого провадження накладено арешт, це є підставою для зняття арешту з предмета іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і таке право підлягає захисту в тому числі і шляхом зняття арешту з предмета іпотеки, накладеного в забезпечення виконання вимог інших кредиторів, які не є іпотекодержателями.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 496/457/16-ц, від 19 листопада 2019 року у справі № 686/560/17 та від 17 жовтня 2019 року у справі № 372/858/17.
Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна»
Водночас ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість зняття арешту за рішенням суду.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Отже, позивач на власний розсуд обрав спосіб захисту, який не суперечить закону, тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасним.
Колегія суддів звертає увагу на те, що застосовані судом першої інстанції висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 10 січня 2022 року у справі 577/4541/20, від 18 травня 2022 року у справі №642/4263/21, від 29 червня 2023 року у справі 208/9810/21та у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати у справі 161/3171/19 є не релевантні до спірних правовідносин, оскільки у вказаних справах з позовом про зняття арешту звернулась особа, на майно якої накладено арешт і яка є боржником у виконавчому провадженні, тому суд зробив висновки, що така особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням викладеного, ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 липня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський 

Є.Є. Мальцева