УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 липня 2025 року
м. Київ
справа № 335/4624/23
провадження №51-2900 ск25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 , 
установив:
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 
2025 року 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя міста Запоріжжя, раніше несудимого,  
засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) і призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт.
Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.
Суд першої інстанції установив, що 29 березня 2023 року приблизно о 13:07 ОСОБА_6 на території АЗС «Шелл» на вул. Перемоги, 74 у м. Запоріжжі під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_4 наніс останній один удар долонею в скроневу ділянку лівої половини обличчя, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.   
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року задоволено клопотання захисника про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строку давності, передбаченого 
ст. 49 КК, та скасовано вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 
від 28 січня 2025 року. Звільнено останнього від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строку давності, кримінальне провадження закрито.
Цивільний позов потерпілої залишено без розгляду.
У касаційній скарзі представник потерпілої просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх вимог указує, що скасувавши вирок місцевого суду суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційного оскарження, оскільки відповідних вимог в апеляційних скаргах сторін не зазначалося. Вважає, що цей суд безпідставно застосував положення ст. 49 КК не встановивши наявність чи відсутність підстав, передбачених частинами 2 і 3 указаної норми. Зазначає про порушення апеляційним судом вимог ст. 409 та п. 2 ч. 1 і ч. 3 ст. 419 КПК щодо підстав для скасування вироку. Стверджує, що апеляційний суд ухвалив рішення, яке суперечить меті кримінального покарання та правам потерпілої сторони.  
Колегія суддів (далі - Суд), перевіривши доводи касаційної скарги, і додані до неї копії судових рішень, дійшла висновку про таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Вмотивованим 
є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів провадження, цих вимог закону апеляційний суд дотримався.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо       з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.
З огляду на зазначене, твердження представника потерпілої про неможливість скасування вироку з підстав не передбачених положеннями ст. 409 КПК, як 
і доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції скасувавши вирок місцевого суду вийшов за межі своїх повноважень, є безпідставними, так як цей суд діяв у відповідності до вимог ст. 417 КПК. 
За встановлених судом фактичних обставин провадження інкриміновані ОСОБА_6 дії були вчинені 29 березня 2023 року.
Ухвалений у кримінальному провадженні вирок місцевого суду був оскаржений обвинуваченим в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно 
з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу.
За правилами частин 7 та 8 ст. 284 КПК, у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження в зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження. Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.   
Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, до початку апеляційного розгляду захисник обвинуваченого звернувся з клопотанням про звільнення 
ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку 
із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК, і просив закрити кримінальне провадження, яке останній повністю підтримав у судовому засіданні.
Ухвалений місцевим судом 28 січня 2025 року вирок щодо ОСОБА_6 
не набрав законної сили і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції він перебував в статусі обвинуваченого, а тому, скориставшись законним правом захисник обвинуваченого заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження.
Таке клопотання розглядається судом невідкладно.
Апеляційним судом було встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК, є кримінальним проступком, яке було скоєно ОСОБА_6 29 березня 2023 року. Перебіг строку давності притягнення до кримінальної відповідальності в кримінальному провадженні не зупинявся та не переривався, а відтак, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, на момент апеляційного розгляду справи сплинув, що спростовує твердження адвоката у скарзі, що суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі не встановив наявність чи відсутність підстав, передбачених частинами 2 і 3 ст. 49 КК.
Урахувавши зазначені обставини, апеляційний суд у відповідності до приписів 
ст. 417 КПК скасував вирок місцевого суду та звільнив ОСОБА_6 
від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК і закрив кримінальне провадження.
Будь-яких істотних порушень, які б перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення Судом не встановлено.
Ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою і відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.
З урахуванням наведеного, підстав для задоволення касаційної скарги Суд не вбачає.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції відмовляє 
у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 через відсутність підстав для її задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                        ОСОБА_3