ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6027/25 Справа № 2-6997/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Журавель  Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року        Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Журавель Т.С. від 01 квітня 2025 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),  ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,– 
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що 05.03.2025 року заявник отримав черговий розрахунок без дати складання, в якому зазначається про заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 4955 грн 29 коп. Даний розрахунок заявник вважає також незаконним, оскільки показник середньої заробітної плати працівника для даної місцевості не відповідає дійсності. У розрахунку за періоди з 01.01.2016 - 23.09.2016, 01.01.2017 - 16.01.2017, 08.11.2017 -10.06.2018 роки нараховано сплату аліментів з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Однак згідно офіційної інформації Головного управління статистики у Дніпропетровській області, показник середня заробітна плата у м. Дніпро розраховується щоквартально: 2016 рік: 1 кв. – 4500, 68 грн, 2 кв. – 4738, 24 грн, 3 кв. – 4864,32 грн; 2017 рік: 1 кв. – 6141 грн, 4 кв. – 7657 грн; 2018 рік: 1 кв. 7935 грн, 2 кв. 8564 грн. Також заявник зазначає, що розрахунок складений без вирахування податків. Також державний виконавець неправомірно включила платіж за повний місяць січень 2019 року, а не пропорційно, в інше виконавче провадження, яке було відкрито тільки 24.01.2019 року. Тому скаржник просив визнати дії державного виконавця другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Савенко О.О. щодо складання розрахунку заборгованості без дати складання у сумі 4955,29 грн неправомірними; визнати розрахунок заборгованості без дати складання у сумі 4955,29 грн, складний державним виконавцем другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Савенко О.О. - незаконним; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 всі судові витрати у розмірі 6000,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 , на дії державного виконавця – задоволено. Визнано дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, без дати його складання, у сумі 4955,29 грн – неправомірними. Визнано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, без дати його складання, у сумі 4955,29 грн, складений державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №58205306 – незаконним. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.
В апеляційній скарзі Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішення набрало законної сили.
25 січня 2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано дублікат виконавчого листа №2-6997/11 від 25.01.2019 року, згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2011 року та до повноліття дитини.
Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрите виконавче провадження №58205306. 
Державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) неодноразово проводився перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №58205306.
05 березня 2025 року ОСОБА_1 отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП №58205306 без дати складання, згідно якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 08.01.2019 року складає 4955,29 грн (а.с. 151).
Стаття 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У частинах другій, третій статті 451 ЦПК України передбачено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів.
Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою – підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713.
Середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування. У разі, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється згідно з нормами ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 195 СК України, згідно з якими не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у відповідній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються з фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами ч. 1 ст. 70 цього Закону.
Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713.
Визначаючи розмір заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець повинен діяти у відповідності до вимог частини другої статті 195 СК України, яка має вищу юридичну силу над актом органу виконавчої влади.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11 червня 2021 року у справі №0603/2-751/11, від 06 жовтня 2021 року у справі № 2-617/11 та від 18 січня 2022 року у справі № 523/16627/20.
У скарзі ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем при складанні розрахунку заборгованості по аліментам, без дати його складання, за період з 01.01.2016 року-23.09.2016 року, 01.01.2017 року - 16.01.2017 року, 08.11.2017 року – 10.06.2018 року неправомірно застосовано щорічний показник середньої заробітної плати працівника у м.Дніпрі, замість щоквартального показника.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що державний виконавець безпідставно не застосував щоквартальний показник середньої заробітної плати працівника у м.Дніпрі при складанні розрахунку заборгованості, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 .
Твердження апелянта, що після подання даної скарги щодо розрахунку до суду, державним виконавцем 25.03.2025 було складено оновлений розрахунок заборгованості, - не спростовують факту наявності на час звернення до суду першої інстанції (11.03.2025) оскаржуваного розрахунку зі сплати аліментів без дати його складання. Крім того, складення державним виконавцем виправленого розрахунку після подання скарги на дії державного виконавця свідчить про визнання державним виконавцем скарги ОСОБА_1 щодо неправльного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Таким чином, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) – залишити без задоволення. 
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року  – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 11 серпня 2025 року.
Головуючий                                                                Т.П. Красвітна

Судді                                                                        В.С. Городнича
                                                                               
М.Ю. Петешенкова