ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2077/25 Справа № 205/6948/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шиян В. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 серпня 2025 року                                                        м. Дніпро
       Суддя Дніпровського апеляційного суду Корчиста О.І. розглянула у відкритому судовому засіданні клопотання представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Будьонного В.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Новокадацького районного суду м. Дніпра від 10 червня 2025 року, відносно: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 156 КУпАП, - 

В С Т А Н О В И В:

       Цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 23 800 гривень з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі. 
       При обставинах, встановлених місцевим судом, 15 квітня 2025 року о 15-15 годині ОСОБА_1 знаходячись в приміщенні кіоску «Поповнення», за адресою: пров. Парусний, б.9 в Новокодацькому районі міста Дніпра, повторно протягом року, здійснювала реалізацію тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразку. Дії кваліфіковано за ч. 4 ст. 156 КУпАП.
       В апеляційній скарзі:
       - адвокат Будьонний В.С. просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 156 КУпАП.
       В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує, що ОСОБА_1 не була присутня а ні під час складання протоколу, а ні під час судового розгляду справи. Зазначає, що ОСОБА_1 04 липня 2025 отримала копію постанови від 10 червня 2025 року та після пошуку адвоката, апеляційна скарга була подана у найкоротший строк після ознайомлення з матеріалами справи. 
       В апеляційній скарзі адвокат Будьонний В.С. просив здійснювати розгляд справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її представника, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.
       Перевіривши матеріали справи стосовно обставин, покладених в обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, виходжу з наступного.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.
       Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
       Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
       Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
       Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
       Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.
       Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 33 рішення у справі "Гурепка проти України").
       Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема, у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа № 299/2987/15-к; провадження № 51-4594 км18), зазначено наступне.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).
       При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
       Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.
       Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 не була присутній в суді першої інстанції під час винесення оскарженої постанови від 10 червня 2025 року. 
       Однак, відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , в присутності двох понятих відмовилась від відповідних підписів, щодо ознайомлення з правами та часом розгляду справи.
       Крім того, матеріали справи містять бланк письмових пояснень, відповідно до якого, ОСОБА_1 відмовилася від будь-яких пояснень згідно ст. 63 Конституції України. 
       Тобто, ОСОБА_1 достеменно знала про перебування в провадженні суду справи про адміністративне правопорушення, хоча і відмовилася від відповідного підпису в протоколі, а отже, мала можливість ознайомитись з матеріалами справи, своєчасно з`явитися до суду для розгляду справи, отримати копію судового рішення та, у разі незгоди, подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження.
       Натомість апеляційна скарга була подана до суду представником ОСОБА_1 лише 17 липня 2025 року, тобто з пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження, при тому, що протокол відносно неї був складений ще 15 квітня 2025 року.
       Посилання клопотання на те, що ОСОБА_1 не була присутня а ні під час складання протоколу, а ні під час судового розгляду справи., з огляду на наведені вище обставини, не є слушними. 
       Також не прийнятними доводи адвоката в тій частині, що ОСОБА_1 04 липня 2025 отримала копію постанови від 10 червня 2025 року та після пошуку адвоката, апеляційна скарга була подана у найкоротший строк після ознайомлення з матеріалами справи, тобто 17 липня 2025 року, оскільки, навіть не зважаючи на наведені вище обставини, час пошуку адвоката, який виходить за межі строку апеляційного оскарження, не може бути врахований як поважна причина пропуску строку звернення з апеляційною скаргою. 
       Таким чином, представником Шевченко А.В. у клопотанні не наведено причин, які б позбавляли останню можливості своєчасно дізнатися про результати прийнятого суддею рішення, своєчасно отримати копію постанови суду та скористатися правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом строк.
       Враховуючи наведене вище, вважаю, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді першої інстанції, зазначені адвокатом Будьонним В.С. в обґрунтування клопотання, не є поважними, а відтак, не можуть бути підставою для поновлення такого строку.
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Відмовити адвокату Будьонному В.С. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Новокадацького районного суду м. Дніпра від 10 червня 2025 року, відносно  ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 156 КУпАП. 

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                          О.І. Корчиста