Номер провадження: 22-ц/813/4113/25 
Справа № 523/18575/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шашкіної Н.Я щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, зацікавлена особа - ОСОБА_2 ,

встановив:
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною вище скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шашкіної Н.Я щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, зацікавлена особа - ОСОБА_2 .
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року позов ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шашкіної Н.Я щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, зацікавлена особа - ОСОБА_2 залишено без розгляду.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року та визнати дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шашкіної Н.Я щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, зацікавлена особа - ОСОБА_2 , неправомірними та скасувати розрахунки заборгованості по сплаті аліментів.
Скаржник зазначає про хибність висновку суду про відсутність у нього зацікавленості у розгляді поданої ним скарги. Так, 06.03.2024 року скаржник звернувся до суду із заявою про долучення доказів, у якій також просив проводити розгляд справи без його участі, а у подальшому звертався із заявами про витребування доказів та ознайомлення із матеріалами справи.
Учасники справи до судового засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, апеляційний суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним нормам, з огляду на таке.
Постановляючи ухвалу про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, виходив з того, що позивач у судові засідання 08.05.2024 року та 27.05.2024 року не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду помилковим, з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
Отже, неявка скаржника ОСОБА_1 у судові засідання не є перешкодою для розгляду скарги та не є підставою для залишення скарги без розгляду.
Застосування судом першої інстанції положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є помилковим, оскільки, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який унормовує окремий процесуальний режим розгляду справ.
Відповідно до положень статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Порядок розгляду скарги визначений положеннями статті 450 ЦПК України, частини 1 та 2 якої передбачають (у редакції на час подання скарги), що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Дійсно, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Однак, вказана норма процесуального права передбачає наслідки повторної неявки позивача у судове засідання, яким ОСОБА_1 у цьому провадженні не є.
Так, ОСОБА_1 звертаючись до суду у жовтні 2023 року хоча і назвав поданий ним документ позовною заявою, а себе визначив позивачем, проте визначаючи суб`єктний склад інших учасників особу відповідача не вказав, натомість зазначив Перший Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області та ОСОБА_2 . Крім того, у поданому ОСОБА_1 документі відсутні позовні вимоги, водночас зі змісту прохальної частини убачається заявлення останнім вимог притаманних скаргам на дії виконавців, а саме: визнання дії державного виконавця неправомірними та скасування розрахунків заборгованості.
Апеляційний суд також зауважує, що у вступній та резолютивній частинах ухвали від 30.10.2023 року Суворовський районний суд м. Одеси зазначає про звернення ОСОБА_1 із позовною заявою/скаргою, а у мотивувальній частині вказаного судового рішення - про надходження від ОСОБА_1 саме скарги на дії державного виконавця. 
В ухвалі ж Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2023 року суд у вступній, мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення зазначає про звернення ОСОБА_1 до суду саме зі скаргою на дії державного виконавця.
Таким чином, суд першої інстанції помилково зазначив про звернення ОСОБА_1 до суду із позовом та застосував положення ст. 257 ЦПК України, не звернувши увагу на дійсну правову природу поданої ОСОБА_1 скарги, питання розгляду якої віднесено до розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Зважаючи на те, що оскаржувана ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів зауважує про відсутність у апеляційного суду повноважень у цьому випадку ухвалити нове судове рішення по суті заявлених скаржником вимог.
Отже, суд першої інстанції, залишаючи скаргу на дії державного виконавця без розгляду, порушив норми процесуального права, що призвело постановлення помилкової ухвали, тому така підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.
Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27 травня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено 13 червня 2025 року.

Головуючий                                                                        Ю.П. Лозко

Судді:                                                                                О.Ю. Карташов

       
                                                                                       М.В. Назарова