ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року	Львів	Справа № 300/3971/24 пров. № А/857/21958/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року (головуючий суддя Чуприна О.В., м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області  про визнання дій протиправним та зобовґязання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення за №0916300018878 від 20.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов`язання призначити пенсію за віком з 12.02.2024.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
В апеляційній скарзі зазначає, що 12.02.2024 р. вона після досягнення 55 віку звернулась до Відповідача-1 з позовом про призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, в зв`язку з досягненням пенсійного віку для жінок - 55 років та стажу роботи не менше 20 років.
На час, звернення трудовий стаж складав 24 років, 6 місяців та 24 дні.
28.02.2024 р. по пошті за місцем свого проживання, отримала конверт направлений Відповідачем-1 з супровідний листом від 26.02.2024 р. від Відповідача-1 та з рішенням від 20.02.2024р. № 0916300018878 прийнятим за принципом екстериторіальності іншим територіальним органом Відповідачем-2, а саме Головним управління ПФУ в Львівській обл. про відмову у призначенні пенсії.
Починаючи з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за віком, а саме: пункт « 2» статті 12 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІ1 «Про пенсійне забезпечення» в чинній редакції, відповідно до якого право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років, та ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», де право на пенсію мають жінки після досягнення 60 річного віку.
Позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права та має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).
З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини беззастережно вбачається, що збільшення пенсійного віку для отримання пенсії для осіб, які відпрацювали певний період часу та набули на момент підвищення пенсійного віку необхідний стаж, який передбачав право на пенсію, є звуженням цього права.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
03.11.2021р. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021р. у справі № 300/3611 дійшла висновку що, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-IV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію. 
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). 
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , після досягнення нею 55 віку, 12.02.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Позивач наполягає на засвідченні обставини подання нею заяви відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за №1788-ХІІ в зв`язку з досягненням пенсійного віку для жінок - 55 років та стажу роботи не менше 20 років. Втім, дослідження такої письмової заяви засвідчує, що остання не містить відомостей про ініціювання вирішення питання про призначення пенсії за віком саме за Законом №1788-ХІІ. В графі «Вид пенсії» зазначено «за віком» (а.с.43-45)
За результатами розгляду заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 26.02.2024 за №0900-0209-8/11402 (а.с.5), направило позивачу прийняте за принципом екстериторіальності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за №0916300018878 від 20.02.2024, яким повідомлено про зарахування всіх періодів роботи позивача (24 роки 6 місяців 24 дні), та про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки на дату звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 не досягла віку 60 років, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, відповідно і відсутнє право на призначення пенсії за віком (а.с.6, 32, 33).
Позивачка  05.03.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із запитом на надання інформації №102-017, в якому поставила питання призначення трудової пенсії за віком із забезпеченням жінки  відповідно до статті 12 Закону №1788-ХІІ та про нарахування їй  трудової пенсії не нижчої від гарантованого державою прожиткового мінімуму відповідно до статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" (а.с.7-10).
Листом за №3545-2149/Ф-02/8-0900/24 від 02.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надало відповідь та пояснило позивачці підстави відмови у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю відповідного віку та недостатньою кількістю страхового стажу, який передбачений статтею 26 Закону №1058-IV (а.с.11-13).
Також, позивач зверталась до Міністерства соціальної політики України (Мінсоцполітики) із запитами щодо отримання інформації про фактичний розмір прожиткового мінімуму з січня 2022 року по січень 2024 рік, на які надано відповіді листом від 06.02.2024 за №11/0/215-24 та від 05.03.2024 за №17/0/215-24 про фактичний розмір прожиткового мінімуму на 2022 та 2023 роки (а.с.14-16) та фактичним розміром прожиткового мінімуму на січень 2024 року (а.с.17).
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що частиною 1, 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003(далі Закон №1058-IV) визначено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат;  пенсійний вік  чоловіків та  жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.
Відповідно до частини 3 статті 8 Закону №1058-IV,  право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:
1) громадяни України,  які застраховані згідно із цим Законом та  досягли встановленого цим Законом пенсійного віку  чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку  і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;
2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV  до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ)  застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
З огляду на вказане правильним є твердження суду першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області при прийнятті оскаржуваного рішення №0916300018878 від 20.02.2024 керувалось Законом №1058-IV, який є чинним і регулює спірні правовідносини, а не Законом №1788-ХІІ положення якого застосовуються в частині визначення права на пенсію «за вислугу років», а також пенсію «за віком на пільгових умовах», для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списками №1 і №2.
Надаючи оцінку покликанням позивачки про застосування висновків сформованих в постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі за №360/3611/20, суд першої інстанції вірно зазначив, що у вказаному рішенні суд прийшов до наступних висновків «…100. Отже, відповідно до вищевикладеного, Суд зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія  Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію «за віком на пільгових умовах»  за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ №1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений  статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії…
… 119. Це рішення суду є зразковим для справ, у яких  предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці…».
З огляду на вказане суд першої інстанції правильно резюмував, що предметом спору у цій справі №300/3971/24, є призначенні пенсії «за віком» відповідно до Закону №1788-XII, а з огляду на зміст постанови на яку посилається позивачка (№360/3611/20),  то правовідносини не є подібними, враховуючи предмет і підстави позовів, характер спірних правовідносин. Відтак правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду  не є релевантними щодо спірних правовідносин.
Крім того правильним є твердження суду першої інстанції про те, що оскільки з 01.01.2004 набрав чинності Закон №1058-IV, який набув статусу провідного закону у сфері пенсійного страхування, яким врегульовано усі правовідносини, пов`язані з функціонуванням системи пенсійного страхування, призначення, перерахунку, і виплати пенсії, тому пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають нормами Закону №1058-IV, як акта права, прийнятого пізніше у часі, відтак, не підлягають застосуванню висновки Верховного Суду України, які сформовані в рішенні від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, згідно з яким у  разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, оскільки виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 Закону №1058-IV, визначаються, зокрема: умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком.
Крім того розглядаючи спір суд правильно врахував, що статтею 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
1. пенсія за віком;
2. пенсія по інвалідності;
3. пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Абзацом 9 частини 3 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Право на призначення пенсії за віком, в силу правового регулювання частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу в період з 01.01.2024 по 31.12.2024 - 31 рік.
Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку.
Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (стаття 44 Закону №1058-IV).
Крім того судом віно враховано і те, що згідно пункту 1.1. Розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 за №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі по тексту також – Порядок 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (надалі по тексту також - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (пункт 1. 7. Розділу І Порядку №22-1).
Пунктом 2.9. Розділу II Порядку №22-1 визначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
Відповідно до положень Розділу IV Порядку №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підп. 3 п. 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно приписів частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:  пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з  дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки на дату звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 не досягла віку 60 років, встановленого статтею 26 Закону 1058-IV, то відповідно і правильним є висновок суду першої інстанції, що в останньої відсутнє право на призначення пенсії за віком, а тому рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.02.2024 за №0916300018878 про відмову в призначенні пенсії не підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

          апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі №300/3971/24 -  без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула