ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1035/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №478/1747/24 Категорія: 331000000  	Орендарчук М. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 серпня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Ликової Інни Анатоліївни на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Казанківської сільської ради, відділ надання соціальної підтримки населення №3 Казанківського управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року ОСОБА_1  звернувся до суду із вказаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що він є батьком трьох малолітніх дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Матір`ю дітей є відповідач ОСОБА_2 , з якою відповідач перебував у шлюбі. Наразі шлюб між сторонами розірваний рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.07.2023 року.
Діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на утриманні позивача. Після розірвання шлюбу мати дітей проживає окремо з іншою сім`єю в Черкаській області.
Позивач зазначив, що цілком займається вихованням дітей. Між батьком та дітьми склалися стійкі психологічні контакти та прив`язаність один до одного. Мати до дітей не телефонує, більше року з ними не спілкується та не відвідує.
Встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей необхідне заявнику для отримання додаткових гарантій працевлаштування та пільг під час роботи, зокрема таких як надання додаткової оплачуваної відпустки, як одинокому батьку, а також отримання соціальних гарантій та послуг, необхідних для захисту прав інтересів дітей.
Просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвалюючи рішення, суд вказав, що факт свідомого ухилення іншого з батьків від участі у вихованні та утриманні дитини може бути підтверджений лише рішенням суду виключно у разі вирішення питання щодо позбавлення відповідача – матері дітей батьківських прав. Тобто, захист порушених прав у зв`язку самоусуненням від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку шляхом пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав, а не позову про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Районний суд зазначив, що для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, відповідно до яких обсяг прав матері обмежується або припиняється, а ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України). Надані позивачем докази свідчать лише про проживання дітей разом з батьком, що сторонами не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини.
Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено. Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей. Суд встановив, що взаємні права матері до дітей не припинилися, а тому немає підстав стверджувати, що позивач самостійно виховує та утримує спільних дітей сторін.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через адвоката Ликову І.А., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що суд безпідставно вказав на право позивача на встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей шляхом звернення із позовом про позбавлення батьківських прав. Зазначає, що мова в позовній заяві йшла саме про встановлення факту самостійного виховання малолітніх дітей позивача. Він не просив суд встановити факт самоусунення від виконання батьківських обов`язків саме на який наголосив Христинівський районний суд Черкаської області, через що відмовив та ссилається на той факт про який позивач не просив у позові.
Апелянт просить звернути увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_2 , почала здійснювати телефонні дзвінки позивачу та дітям та написала заяву про визначення способу участі у вихованні дітей лише з лютого 2025 року, під час розпочатого судового розгляду за позовною заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, а до того часу відповідачці було байдуже до своїх малолітніх дітей.
Скаржник також вказує, що малолітні діти позивача протягом осанніх двох років проживають виключно з батьком ОСОБА_1 , за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, село Троїцько-Сафрнове та знаходяться на утриманні і виховані батька. Мати лише сплачує аліменти, але не забезпечує малолітніх дітей достатнім рівнем піклування та спілкуванням, вихованням окрім сплати аліментів, участі у житті дітей не бере. Батько самостійно вирішує побутові проблеми задля інтересів малолітніх дітей, що виникають з приводу виховання, проживання.
Вважає, що, у зв`язку з вказаними обставинами, наявна необхідність юридичної фіксації факту знаходження малолітніх дітей на одноособовому вихованні та утриманні з метою гарантованого захисту малолітніх дітей до досягнення ними 18 років, оформлення документів для отримання соціальної допомоги, гуманітарної допомоги на дітей, які виховуюються лише одним з батьків, а також для інших обставин.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судове засідання апеляційного суду позивач та відповідач, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.07.2023 року шлюб між сторонами розірвано.
За судовим наказом Казанківського районного суду Миколаївської області від 03.11.2023 року відповідач сплачує на користь позивача аліменти на утримання трьох дітей.
Як вбачається з позову та матеріалів справи, між сторонами існує певний спір щодо участі матері у вихованні дітей, а необхідність встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей зумовлена отриманням позивачем статусу одинокого батька та допомоги на дітей.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07 листопада 2024 року, характеристик Казанківської селищної ради від 07 листопада 2024 року, характеристик ЗДО «Оленка» від 07 листопада 2024 року діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на його утриманні.
ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ВК Христинівської міської ради не володіє компроментуючими матеріалами стосовно відповідачки.
Згідно з заявою ОСОБА_2 до служби у справах дітей Казанківської селищної ради від 04.02.2025 р, мати, згідно ст. 158 Сімейного кодексу України, просить службу у справах дітей зобов`язати батька не перешкоджати матері брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними; надати матері можливість щоденного вільного спілкування з дітьми за допомогою телефонного зв`язку; надати матері можливість зустрічатися та спілкуватися з дітьми без присутності батька у вихідні та святкові дні, під час канікул, тощо.
Згідно з довідкою про доходи №16 від 27.01.2025 року виданої на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання трьох дітей у виконавчому провадженні.
У даній справі, яка є предметом перегляду апеляційним судом, позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання дітей. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного правового статусу – батька, який самостійно виховує та утримує дітей або ж батька-одинака.
Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2,3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права
та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлена рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
За приписами ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому
з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, чоловіка, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання
або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини
є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164
СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня                 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23)).
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У цій справі позивач просить встановити факт самостійного виховання і утримання ним дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини, потребує дослідження й врахування інтересів дітей в ході вирішення питання про визначення способу участі матері у вихованні дітей або ж питання про позбавлення батьківських прав.
З огляду на зазначене, вбачається, що ця справа пов`язана з вирішенням спору про право – зокрема, спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від виконання батьківських обов`язків (позбавлення батьківських прав), який підлягає розгляду у порядку позовного провадження з врахуванням інтересів дітей. Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане
з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
В той же час, позивачем ОСОБА_1 заявлена самостійна вимога у позовному провадженні без вимоги про спосіб участі батька у вихованні дітей або ж позбавлення батьківських прав матері.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини,
то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право (пункти 87-88 постанови Великої Палати Верховного Суду                       від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, яка вірно врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення у справі)
Таким чином, поданий ОСОБА_1 позов про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає самостійному розгляду, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні дітей або ж ухилення матір`ю від виконання своїх батьківських обов`язків і з урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них,
у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене
позивачем у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого
з батьків.
Більш того, як вірно встановлено судом першої інстанції, відсутні обставини, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточне і свідоме самоусунення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.
Доводи апелянта щодо подання заяви відповідачкою про визначення способу участі у вихованні дітей лише з лютого 2025 року під час судового розгляду даної справи не спростовує бажання матері приймати участь у вихованні дітей.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, колегія суддів підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачає.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ликової Інни Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 18 серпня 2025 року.

Судді: