ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 р. 	Справа № 520/2993/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 13.05.25  по справі № 520/2993/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,                Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області                        
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Харківській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Одеській області, другий відповідач), в якому просив суд:
- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ЄДРПОУ 20987385) №204450016019 від 18.01.2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ЄДРПОУ 20987385) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.01.2024 року про перерахунок пенсії та зарахувати до загального та пільгового страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної організації на території Донецької та Луганської області з 06.09.2014 року по 05.09.2015 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) та період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 01.04.2022 року по 29.01.2023 року та 09.02.2023 року по 12.04.2023 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) в трикратному розмірі.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 по справі № 520/2993/24 задоволено позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н ,61022, код ЄДРПОУ 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №204450016019 від 18.01.2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н ,61022, код ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) від 11.01.2024 року про перерахунок пенсії та вирішити питання про зарахування до загального та пільгового страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної організації на території Донецької та Луганської області з 06.09.2014 року по 05.09.2015 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) та період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 01.04.2022 року по 29.01.2023 року та 09.02.2023 року по 12.04.2023 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) в трикратному розмірі з урахуванням висновків суду у цій справі.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2024 по справі № 520/2993/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 по справі № 520/2993/24 - скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.01.2024 року про перерахунок пенсії та вирішити питання про зарахування до загального та пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної організації на території Донецької та Луганської області з 06.09.2014 року по 05.09.2015 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) та період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 01.04.2022 року по 29.01.2023 року та 09.02.2023 року по 12.04.2023 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) в трикратному розмірі, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Прийнято в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.01.2024 року про перерахунок пенсії та вирішити питання про зарахування до загального та пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної організації на території Донецької та Луганської області з 06.09.2014 року по 05.09.2015 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) та період безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 01.04.2022 року по 29.01.2023 року та 09.02.2023 року по 12.04.2023 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) в трикратному розмірі, з урахуванням висновків суду у цій справі.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 по справі № 520/2993/24 залишено без змін.
28.04.2025 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України, в якій просив суд встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 520/2993/24.
В обґрунтування вимог вказаної заяви стверджував, що ГУ ПФУ в Одеській області без будь-яких правових підстав протиправно не виконує рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 по справі № 520/2993/24, що не може вважатись правомірним.
На переконання позивача, така повна неповага до рішень суду, нехтування вимог закону з боку посадових осіб ГУ ПФУ призводить до того, що людина втрачає віру у справедливість, а також призводить до свавілля у правовій державі.
Таким чином, оскільки рішення у даній справі станом на момент подання заяви про встановлення судового контролю добровільно другим відповідачем виконано не було, наполягав на наявності підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 по справі № 520/2993/24 відмовлено у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н ,61022, код ЄДРПОУ 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду від 13.01.2025, а справу № 520/2993/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, що свідчить про наявність підстав для її скасування.
Повідомив, що не заперечує факт здійснення ГУ ПФУ в Одеській області повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024 року про перерахунок пенсії, однак при цьому, рішення суду в частині вирішення питання про зарахування до страхового та пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періодів його участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної організації на території Донецької та Луганської області з 06.09.2014 по 05.09.2015 у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) та періоду безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України з 01.04.2022 по 29.01.2023 та з 09.02.2023 по 12.04.2023 у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) в трикратному розмірі з урахуванням висновків суду в цій справі, виконано не було.
Більше того, рішення ГУ ПФУ в Одеській області, прийняте за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024 про перерахунок пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 520/2993/24, є тотожним за змістом рішенню, яке за наслідками розгляду даної справи визнано протиправним та скасовано.
Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до частини 3 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 по справі № 520/2993/24 за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з метою вирішення питання про зарахування до загального та пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періодів його участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної організації на території Донецької та Луганської області з 06.09.2014 року по 05.09.2015 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) та періоду безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 01.04.2022 року по 29.01.2023 року та з 09.02.2023 року по 12.04.2023 року у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) в трикратному розмірі, з урахуванням висновків суду у цій справі повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про перерахунок його пенсії від 11.01.2024.
Відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в результаті повторного розгляду заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 11.01.2024 прийнято рішення про відмову в перерахунку його пенсії (Рішення № 204450016019 від 17.07.2024, направлено ОСОБА_1 засобом зв`язку УКРПОШТА 25.07.2024)).
Рішення про відмову в перерахунку пенсії прийнято відповідно до Постанови КМУ від 12.08.1993р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», згідно якої до заяви про перерахунок необхідно додати довідку відповідно до додатку № 2.
Суд вважав, що другим відповідачем виконано рішення зобов`язального характеру в межах, визначених рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024, у зв`язку з чим не вбачав підстав для встановлення судового контролю.
На переконання суду, в даному випадку заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду, а не для встановлення судового контролю.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
На підставі аналізу статей 3, 8, частин 1, 2 статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21 листопада 2024 року № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі - Закон № 4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
При цьому, згідно із пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4094-IX, справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, згідно із частинами 1 та 2 статті 382 КАС України (в редакції Закону № 4094-IX), суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини 1-3 статті 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Розгляд звіту про виконання судового рішення повинен бути здійснено судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом № 4094-ІХ, в порядку письмового провадження.
Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 9901/598/19, які були підтримані в ухвалі від 03 березня 2025 року по справі 160/5259/20.
Слід також зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегією суддів встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 по справі № 520/2993/24 набрало законної сили 03.07.2024.
На виконання вимог резолютивної частини вказаного рішення ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 11.01.2024 року про перерахунок пенсії. Однак, при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024 пенсійним органом взагалі не враховано висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо наявності підстав для перерахунку пенсії із зарахуванням до загального та пільгового страхового стажу позивача періодів його участі в бойових діях в трикратному розмірі та прийнято рішення з аналогічних підстав, які судами вже визнавались протиправними, на що посилався і позивач у заяві, поданій у порядку статті 383 КАС України, що залишилося поза увагою суду першої інстанції, оскільки жодної оцінки таким доводам заявника не надано, що свідчить про те, що вказана заява по суті не розглянута.
Судом апеляційної інстанції зі змісту рішення про відмову у перерахунку пенсії від 17.07.2024, прийнятого на виконання рішення від 02.04.2024 по справі № 520/2993/24 встановлено, що другим відповідачем дійсно повторно розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії, проте, без урахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду від 02.04.2024 по цій справі. 
Так, зокрема проігноровано висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що ненадання довідки відповідно до додатку № 2 не може бути підставою для не зарахування до загального та пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періодів його безпосередньої участі в проведенні антитерористичної операції з 06.09.2014 по 05.09.2015 у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) та участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 01.04.2022 по 29.01.2023 та з 09.02.2023 по 12.04.2023 у складі в/ч НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ), так як останні підтверджено копіями довідки військової частини НОМЕР_3 від 05 жовтня 2015 року № 4/1071, витягу із наказу військової частини НОМЕР_3 № 198 від 11.09.2015, довідки військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 № 13/14/2536, витягу із наказу військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2022 № 40.
Таким чином, під час виконання рішення від 02.04.2025 по справі № 520/2993/24 другий відповідач повинен був врахувати наведені вище висновки судів, однак, цього зроблено не було, оскільки фактично, за результатами повторного розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії на виконання вказаного рішення суду, останній відмовив ОСОБА_1 з аналогічних підстав.
Водночас, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції взагалі не було надано оцінки доводам заяви позивача поданої у порядку статті 382 КАС України та, відповідно, наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що застосування інституту судового контролю є правом, а не обов`язком суду, однак задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені у відповідній заяві та навести підстави для висновку про відмову у задоволенні заяви, поданої в порядку статті 382 КАС України, чого у даному випадку зроблено не було.
Разом з цим, вирішення питання про встановлення судового контролю у розумінні статті 382 КАС України віднесено до компетенції суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, яким в даному випадку є Харківський окружний адміністративний суд, а тому апеляційний суд позбавлений процесуального права вирішити таку заяву по суті.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 по справі № 520/2993/24 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 по справі № 520/2993/24 - скасувати. 
Справу № 520/2993/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.В. П`янова    С.П. Жигилій