ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3706/25 Справа № 211/5385/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді БондарЯ.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач- Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача  ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року, ухвалене суддею Ткаченко С.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення виготовлено 23 грудня 2024 року,

УСТАНОВИВ

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Просила суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю її зі спадкодавцем ОСОБА_2 з березня 2015 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно. Маючи оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову. У родинних стосунках із померлою вона не перебувала, проте проживала разом із ОСОБА_2 однією сім`єю з березня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_1 , що підтверджується актом сусідів. Вони перебували у дружніх стосунках понад 39 років, працювали разом у виробничому підрозділі «Криворізька дистанція захисних лісонасаджень» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця», вони спільно відпочивали, подорожували, відвідували концерти, музеї, тощо. 
Після смерті матері позивачки, ОСОБА_2 назвалася її хрещеною матір`ю та по материнськи піклувалась про неї, а по досягненню 75-ти років у зв`язку з погіршенням здоров`я, виникла необхідність догляду за ОСОБА_2 , тому вона, позивачка, переїхала у її квартиру. Вони мали спільний бюджет, купували продукти харчування, промислові товари, ліки, сплачували комунальні платежі за квартиру, а після смерті ОСОБА_2 займалася її похованням за власний кошт, їй було виплачено допомогу на поховання за місцем роботи та пенсію ОСОБА_2 . Тому з метою оформлення спадкових прав, на підставі статті 1264 ЦК України, просила вимоги задовольнити.
У редакції уточненої позовної заяви від 18 січня 2024 року позивач просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю її зі спадкодавцем ОСОБА_2 з березня 2015 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 та визнати за нею, позивачем, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на квартиру АДРЕСА_2 .
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з грубим порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позовні вимоги.
При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки Акту про фактичне проживання від 23.08.2023, яким встановлено, що позивач фактично проживала разом з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 розі з березня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали спільний побут, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали планування доходів і витрат, здійснювали спільні покупки, який підписаний сусідами, мешканцями будинку та підписи яких засвідчено майстром КП «Послуга» - ОСОБА_3 та головним інженером цього підприємства ОСОБА_4 . Також позивач наголошує на тому, що наданими письмовими доказами підтверджено факт організації ОСОБА_1 поховання ОСОБА_2 , отримання допомоги на поховання ОСОБА_2 , наявність дружних стосунків та сумісних святкувань тощо. Окрім того, позивач вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що підтверджують факт систематичного ведення ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Вказує, що такими доказами є : Інформація про оплату комунальних послуг з цифровим підписом сайту «Нова-Ком»; виписка з АТ КБ «ПриватБанк» по витратам з карткового рахунку ОСОБА_1 про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Наголошує на тому, що оплату комунальних послуг здійснювала у 2020-2021 роках саме ОСОБА_1 зі свого карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк». Також позивач зазначає, що вона і після смерті ОСОБА_2 сплачує комунальні платежі, що підтверджено наявними у справі доказами.
Позивач вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не надав належної правової оцінки показам свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які слугують доказами та підтверджують обставини справи, а саме факт спільного проживання ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 , ведення ними спільного господарства, спільного побуту та спільного бюджету у період з березня 2016 року по 06 листопада 2021 року.
Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, які викладені у листі Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Довгинцівському районі» КМР №164 від 11.10.2023 «Про надання інформації». Наголошує на тому, що інформація зазначена у листі Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Довгинцівському районі» КМР №164 від 11.10.2023, а саме, що за період надання працівниками установи соціальних послуг, сторонніх осіб які б мешкали разом з ОСОБА_2 однією сім`єю не було – не підтверджена жодними письмовими доказами (заява ОСОБА_2 , Акт обстеження житлово-побутових умов, Акт про не проживання чи іншими доказами) або показаннями свідків. Посилаючись на Типове положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), територіальні центри не уповноважені встановлювати факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
Позивач вважає, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би слугував підставою відмови у позовних вимогах ОСОБА_1 , а наданий Лист Комунальної установи не є підставою для відмови у позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року.
Представник відповідача Таборовець Н.В. зазначає, що відповідно до особистої заяви ОСОБА_2  про надання соціальних послуг від 07.06.2021 №70, медичного висновку про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі, відповідно до вивчення шкали оцінки можливостей виконання елементарних та складних дій станом на 16.06.2021 був укладений договір на надання соціальних послуг з Комунальною установою «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» у Довгинцівському районі Криворізької міської ради. 
Назва соціальної послуги «Догляд вдома», а додатковою угодою №1 від 18.06.2021 сторони домовились про послуги які будуть надаватися одинокій особі ОСОБА_2 , а вже 01.09.2021 додатковою угодою №2 спектр надання соціальних послуг був декілька розширений та включав: косметичне та вологе прибирання, придбання та доставка продовольчих та промислових товарів, медикаментів, заміна постільної білизни, купання, надання допомоги при купанні та інше. Це підтверджує факт, що ОСОБА_2 проживала сама та потребувала сторонньої допомоги. Зазначає, що Позивачка ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , не маючи на те правових підстав, надала в користування квартиру належну померлій, стороннім особам за визначену плату, з якої здійснює оплату за комунальні послуги, однак борг за послуги теплопостачання складає більше 8000 грн.
У відповіді на відзив сторони відповідача, представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Вовк М.В., посилаючись на надуманість та необґрунтованість доводів відзиву на апеляційну скаргу позивача, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове про повне задоволення позову ОСОБА_1 . Відповідач не надав жодного доказу, який би слугував підставою відмови у позовних вимогах ОСОБА_1 . 
Вказує, що спірні правовідносини регулюються, чинними на день їх виникнення, законодавчими актами – ст.1216, ст.1221, ст.1258, ст.1264 Цивільного кодексу України, ст.3 Сімейного кодексу України, Рішенням Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку позивача ОСОБА_1  та її представника – адвоката Вовка М.В., які, кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просили скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове про повне задоволення позову, представника відповідача Таборовець Н.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , якій за життя на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22.05.1998 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 
При зверненні ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю підтвердження родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем. 
Позивачем ОСОБА_1 у якості доказів на обґрунтування вимог надано до суду акт про фактичне проживання, датований 23 серпня 2023 року, зі змісту якого мешканці квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 підтвердили факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 у період з березня 2015 року по 06 листопада 2021 року: вони мали спільний побут, вели спільне господарство, спільний бюджет, здійснювали планування доходів та витрат, спільних покупок.
Також суд встановив, що у червні 2021 року до Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Довгинцівському районі» КМР звернулась громадянка і повідомила, що по АДРЕСА_1 мешкає одинока громадянка ОСОБА_2 , 1940 р.н., яка не виходить з квартири та потребує допомоги соціального робітника. При обстеженні з`ясовано, що ОСОБА_2 близьких та рідних, які б могли здійснювати догляд, не має, в квартирі мешкає одна та самостійно виконувала деяку домашню роботу. 
18.06.2021 ОСОБА_2 була прийнята на облік у відділення соціальної допомоги вдома комунальної установи і отримувала послугу «догляд вдома». 
Через погіршення стану здоров`я, з 01.09.2021 спектр соціальних послуг було доповнено наступними послугами: косметичне прибирання, винесення сміття, купання, заміна постільної білизни, надання послуг перукаря (при потребі). 
За період надання працівниками установи соціальних послуг, сторонніх осіб, які б мешкали разом з підопічною однією сім`єю, не було. 
В листопаді 2021 року ОСОБА_2 припинено надання соціальних послуг у зв`язку зі смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Указане підтверджується наданим стороною відповідача повідомленням КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Довгинцівському районі» КМР від 11.10.2023. 
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачеві у задоволенні її позовних вимог на підставі досліджених та оцінених доказів наданих сторонами по справі, допиту свідків виходив з того, що між позивачем та спадкодавцем були дружні відносини, позивач допомагала за життя ОСОБА_2 , навідувала її, сплачувала комунальні послуги, тощо, однак зазначене не підтверджує факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ведення спільного господарства та спільного бюджету.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, які були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні, з огляду на таке.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Згідно частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачем ОСОБА_1 на доведення заявлених вимог надано до суду акт про фактичне проживання з померлою ОСОБА_2 , датований ІНФОРМАЦІЯ_4 , який підписаний сусідами, мешканцями будинку та підписи яких засвідчено майстром КП «Послуга» - ОСОБА_3 та головним інженером цього підприємства Лозінською О.Д., докази проведення поховання ОСОБА_2 , Інформацію про оплату комунальних послуг за квартиру ОСОБА_2 за 2020-2021 роки.
Відповідачем на спростування доводів позивача суду надано лист Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Довгинцівському районі від 11.10.2023 №164, яким встановлено, що у червні 2021 року до Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Довгинцівському районі» КМР звернулась громадянка і повідомила, що по АДРЕСА_1 мешкає одинока громадянка ОСОБА_2 , 1940 р.н., яка не виходить з квартири та потребує допомоги соціального робітника. При обстеженні з`ясовано, що ОСОБА_2 близьких та рідних, які б могли здійснювати догляд, не має, в квартирі мешкає одна та самостійно виконувала деяку домашню роботу. 18.06.2021 ОСОБА_2 була прийнята на облік у відділення соціальної допомоги вдома комунальної установи і отримувала послугу «догляд вдома». Через погіршення стану здоров`я, з 01.09.2021 спектр соціальних послуг було доповнено наступними послугами: косметичне прибирання, винесення сміття, купання, заміна постільної білизни, надання послуг перукаря (при потребі). За період надання працівниками установи соціальних послуг, сторонніх осіб, які б мешкали разом з підопічною однією сім`єю, не було. В листопаді 2021 року ОСОБА_2 припинено надання соціальних послуг у зв`язку зі смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (а.с.83).
Отже, наданими позивачем доказами, як встановлено судом першої інстанції підтверджено що між позивачем та спадкодавцем були дружні відносини, позивач допомагала за життя  ОСОБА_2 , навідувала її, сплачувала комунальні послуги, зокрема, починаючи з 2020 року, організувала поховання  ОСОБА_2 , зокрема і за кошти допомоги на поховання ОСОБА_2 , проте ці  докази не підтверджують факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ведення спільного господарства, побуту та бюджету разом із спадкодавцем, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процессуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються необхідності переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключно компетенцією суду, переоцінка доказів, діючим законодавством не передбачена.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у позові, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2024 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 20 червня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко