ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року          м.Дніпро         Справа №  908/3413/21 (908/2262/22)
Центральний   апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого   судді:   Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.
розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" та ОСОБА_1 
на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 (суддя Юлдашев О.О.)

у справі № 908/3413/21 (908/2262/22)       
за позовом ОСОБА_2 
до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю Техно Буд Рітейл 
до відповідача-2 - ОСОБА_1 
до відповідача-3 - Товариства з обмеженою відповідальністю Яворина Едванс
третя особа-1 на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, -  ОСОБА_3 
третя особа-2 на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідович 
третя особа-3 на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - державний реєстратор Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенко Валерій Миколайович
третя особа-4 на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Миргородська Наталія Григорівна 
про визнання недійсними рішення загальних зборів та правочинів про перехід права власності на нерухоме майно, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення речових прав
в межах справи № 908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Техно Буд Рітейл

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд Рітейл", 69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 64Д, код ЄДРПОУ 30770148, яке на цей час здійснює суддя Юлдашев О.О.
10.11.2022 до Господарського суду Запорізької області в межах зазначеної справи №908/3413/21 надійшов позов ОСОБА_2 до ТОВ "Техно Буд Рітейл" та ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів боржника в порядку статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення речових прав, справі за яким присвоєно єдиний унікальний номер №908/2262/22. 
Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 позов задоволено:
1) визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл", код  ЄДРПОУ 30770148), оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства від 26.10.2021 № 4;
2) визнано  недійсним Договір іпотеки від 26.10.2021, укладений між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель, РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (Іпотекодавець, код ЄДРПОУ 30770148, після  перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл"), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем, зареєстрований в реєстрі за № 813;
3) визнано недійсним Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 870, виданий 05.11.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем;
4) скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61397390 від 05.11.2021 14:52:22, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем та припинити  речове  право ОСОБА_1  (РНОКПП   НОМЕР_1 )  на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею 0,881 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
5) скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61396485 від 05.11.2021 14:36:20, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем та припинити   речове право ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна - фабрику по виробництву м`яких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:  218234532218, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
6) визнано недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_1 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) земельної ділянки площею 0,881 га, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 232699432218 та фабрики по виробництву м`яких меблів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 218234532218, оформлений Актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" від 29.06.2023, зареєстрований в реєстрі за № № 603, 604; 
7) скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314334 від 05.07.2023 11:31:57, прийняте державним реєстратором Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенком Валерієм Миколайовичем та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) на земельну ділянку кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею: 0,881 гектарів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 
8)  скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314782 від 05.07.2023 11:43:03, прийняте державним реєстратором Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенком Валерієм Миколайовичем та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) на фабрику по виробництву м`яких меблів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вулиця Ватутіна, 106, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 218234532218.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд Рітейл" (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64 Д,  код ЄДРПОУ 30770148) на користь   ОСОБА_2  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 282 (шість тисяч двісті вісімдесят дві) грн 34 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ,  РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 282 (шість тисяч двісті вісімдесят дві) грн 33 коп.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (07302, Київська область, Вишгородська область, місто Вишгород, вул. Ватутіна, 106, код ЄДРПОУ 44256831) на користь ОСОБА_2  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 282 (шість тисяч двісті вісімдесят дві) грн 33 коп.  
Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати  рішення господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22)  та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано, що укладений між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель, РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (Іпотекодавець, код ЄДРПОУ 30770148, після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл") Договір іпотеки від 26.10.2021, за своєю суттю не позбавляє боржника права власності на майно. Більше того, укладення такого договору не призводить до неплатоспроможності боржника, оскільки по суті майно не вибуває із власності ТОВ "Техно Буд Рітейл", а навпаки Боржник продовжує використовувати майно у своїй господарській діяльності та отримувати кошти, які можуть бути спрямовані на погашення кредиторських вимог;
- Господарський суд Запорізької області, не дослідивши в сукупності всіх обставин справи та не надавши належної правової оцінки правочинам Боржника, помилково дійшов висновку про недійсність правочинів боржника, що в свою чергу стало підставою для прийняття хибного рішення по справі;
- судом першої інстанції під час розгляду справи було порушено норми процесуального права, зокрема ст. 86 ГПК України, яка передбачає обов`язковість врахування всіх доказів, що мають значення для справи. Проте Суд не взяв до уваги доводи ТОВ «Яворина Едванс» щодо законності укладення правочинів, а також не забезпечив всебічного і повного дослідження всіх обставин.
Крім того, до Господарського суду Запорізької області 03.07.2024 надійшло клопотання (вх.№ 13538/08-08/24 від 03.07.2024 року) представника позивача про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.  
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) клопотання позивача про винесення додаткового рішення - задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд Рітейл" на користь ОСОБА_2 витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 21 334 (двадцять одну тисячу тридцять чотири) грн 00 коп. Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 21 333 (двадцять одну тисячу тридцять три) грн 00 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" на користь ОСОБА_2 витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 21 333 (двадцять одну тисячу тридцять три) грн 00 коп. 
Не погодившись з вказаним додатковим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 року у справі  № 908/3413/21 (908/2262/22) - стягнення судових  витрат на користь ОСОБА_2 . Вирішити питання про судові витрати відповідно до чинного законодавства
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- ОСОБА_1 не отримав доступу до копії документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу, які були подані до суду і не надані для ознайомлення відповідачу. Позивачем не були направленні ці документи. Це грубе порушує процесуальні права компанії та принцип змагальності, закріплений у статті 13 ГПК України. Відсутність доступу до таких доказів значно обмежує можливість ефективне захищати свої інтереси в суді;
- частина 1 статті 124 ГПК України передбачає, що попередній розрахунок судових витрат повинен бути поданий разом із першою заявою по суті спору. Проте позивач, ОСОБА_2 , не надав такого розрахунку під час подання позовної заяви, що є порушенням встановлених процесуальних норм.
Також, не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю Яворина Едванс подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) стягнення судових витрат на користь ОСОБА_2 та вирішити питання про судові витрати відповідно до чинного законодавства, врахувавши наявні порушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- заявлені представником витрати на професійну правничу допомогу у справі №908/3413/21 (908/2262/22) є необґрунтованими, не доведеними, завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Разом з тим, суд першої інстанції, приймаючи Оскаржуване Додаткове рішення, яким задовольнив клопотання Представника Позивача, не надав оцінку реальності понесених витрат на професійну правничу допомогу, що по суті призвело до необґрунтованого рішення, яким порушено права та інтереси ТОВ «Яворина Едванс»;
- товариство не отримало доступу до копій документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу, які були подані до суду і не надані для ознайомлення відповідачу. Позивачем не були направленні ці документи. Це грубо порушує процесуальні права компанії та принцип змагальності, закріплений у статті 13 ГПК України. Відсутність доступу до таких доказів значно обмежує можливість ефективно захищати свої інтереси в суді;
- частина 1 статті 124 ГПК України передбачає, що попередній розрахунок судових витрат повинен бути поданий разом із першою заявою по суті спору. Проте позивач, ОСОБА_2 , не надав такого розрахунку під час подання позовної заяви, що є порушенням встановлених процесуальних норм.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Яворина Едванс на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22). Об`єднано апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Яворина Едванс на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22)  в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22).
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
25.02.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційні скарги відповідачів, в якому просить скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
17.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «КОМ ПРО ГРУП» надійшли письмові пояснення, в яких останній заперечив проти задоволення апеляційних скарг, наголосивши на законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішень.
18.03.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому просить суд відкласти судове засідання призначене на 19.03.2025 на 11:00 год. на інший день до вирішення судом питання щодо розгляду апеляційної скарги про оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022, якою відкрито провадження у справі № 908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл». 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України»  (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Так, апеляційне провадження у даній справі здійснюється на підставі поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" та ОСОБА_1 апеляційних скарг, в межах їх доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України. 
На даний час ухвала Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022, якою, зокрема, відкрито провадження у справі № 908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл» є чинною. 
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною (ч.ч. 1, 5 ст. 4 ГПК України). 
Частина 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника. 
За приписами ч. 2 ст. 31 ГПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.
Таким чином, у суду відсутні підстави не розглядати апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 та додаткове рішення від 23.07.2024 у справі № 908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд Рітейл", провадження в якій триває на сьогоднішній день.
До того ж, заявник просить перенести судове засідання, призначене на 19.03.2025 на 11:00 год., до вирішення судом питання щодо розгляду апеляційної скарги про оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 у справі № 908/3413/21, що фактично тотожне зупиненню цього провадження.
Слід також зауважити, що в разі апеляційного перегляду оскаржуваного рішення - ухвали Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 у справі № 908/3413/21, суд апеляційної інстанції, який відкрив апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 та додаткове рішення від 23.07.2024 у справі № 908/3413/21 не буде вважатися таким, що діє не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, а тому судом відмовляється у задоволенні вказаного клопотання.
В судовому засіданні 18.06.2025 брали участь представники відповідача-3 (апелянта) та третьої особи-1, позивача та кредитора ТОВ "Ком Про Груп". Відповідачі-1,2 та треті особи-2,3,4 явку уповноважених представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини відсутності суд не проінформували.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги тривалість провадження та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі учасників справи, які не з`явилися.
Представник відповідача-3 (апелянта) та третьої особи-1 просив суд свої апеляційні скарги задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нові - про відмову в задоволенні позову та клопотання позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача заперечив проти апеляційних скарг відповідачів в повному обсязі, зокрема, з підстав, наведених у відзиві, наполягав на необхідності залишення їх без задоволення, а судових рішень суду першої інстанції - без змін. 
Представник кредитора надав пояснення, за змістом яких просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/3413/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Техно Буд Рітейл", 69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 64Д, код ЄДРПОУ 30770148, яке на цей час здійснює суддя Юлдашев О.О.
10.11.2022 до Господарського суду Запорізької області в межах зазначеної справи №908/3413/21 надійшов позов ОСОБА_2 до ТОВ "Техно Буд Рітейл" та ОСОБА_1 . 
Згідно із заявою про зміну предмета позову (і ці вимоги стали предметом розгляду справи) Позивач просить:
1) визнати недійсним рішення загальних зборів учасників  Товариства   з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл",  код  ЄДРПОУ  30770148),  оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства від 26.10.2021 № 4;
2) визнати  недійсним Договір іпотеки від 26.10.2021, укладений між ОСОБА_1   (Іпотекодержатель,   РНОКПП    НОМЕР_1 )   та   Товариством   з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (Іпотекодавець, код ЄДРПОУ 30770148, після  перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл"), посвідчений приватним нотаріусом Київського      міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем, зареєстрований в реєстрі за № 813;
3) визнати недійсним Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 870, виданий 05.11.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем;
4) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61397390 від 05.11.2021 14:52:22, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем та припинити  речове  право ОСОБА_1  (РНОКПП   НОМЕР_1 )  на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101,  площею 0,881 гектарів, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
5) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 61396485 від 05.11.2021 14:36:20, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем та припинити   речове   право    ОСОБА_1   (РНОКПП    НОМЕР_1 )  на  об`єкт нерухомого майна - фабрику по виробництву м`яких меблів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого     майна:  218234532218,  розташовану  за адресою:   АДРЕСА_1 ;
6) визнати недійсним правочин щодо передачі ОСОБА_1 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) земельної ділянки площею 0,0881 га, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 232699432218 та фабрики по виробництву м`яких меблів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 218234532218, оформлений Актом приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" від 29.06.2023, зареєстрований в реєстрі за № № 603, 604; 
7) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314334 від 05.07.2023 11:31:57, прийняте державним реєстратором Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенком Валерієм Миколайовичем та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) на земельну ділянку кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, площею: 0,881 гектарів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 232699432218, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 
8)  скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314782 від 05.07.2023 від 05.07.2023 11:43:03, прийняте державним реєстратором Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенком Валерієм Миколайовичем та припинити право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код ЄДРПОУ: 44256831) на фабрику по виробництву м`яких меблів, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вулиця Ватутіна, 106, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 218234532218.
Позивач зазначив, що державна реєстрація переходу права власності на спірне нерухоме майно від ТОВ "Техно Буд Рітейл" до ОСОБА_1 , яка відбулася внаслідок невиконання грошового зобов`язання ОСОБА_3 була вчинена державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. на підставі недійсних правочинів, а саме:
- рішення Загальних зборів від 26.10.2021 № 4, відповідно до якого боржником виступив майновим поручителем за грошовими зобов`язаннями ОСОБА_3 ;
- договору іпотеки від 26.10.2021, укладеного між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель, РНОКГІП: НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (Іпотекодавець, код ЄДРПОУ: 30770148, після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл") посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем, зареєстрований в реєстрі за № 813, відповідно до якого боржник передав у заставу власне нерухоме майно, які були вчинені всупереч положенням ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та призвели до неплатоспроможності боржника - ТОВ "Техно Буд Рітейл";
- договору про задоволення вимог серія та номер: 870, виданий 05.11.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем, відповідно до якого відбувся перехід права власності від боржника до ОСОБА_1 .
Вказані правочини були укладені боржником всупереч ст. 42 КУзПБ, адже їх укладення призвело до неплатоспроможності ТОВ "Техно Буд Рітейл" та неможливості виконання грошових зобов`язань перед кредиторами, в тому числі, ОСОБА_2 (позивачем).
Позивач вважає, що за таких умов рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 05.11.2021 (індексний номер: 61397390 від 05.11.2021 14:52:22 та індексний номер: 61396485 від 05.11.2021 14:36:20) про перехід прав власності на земельну ділянку та будівлю фабрики від боржника - ТОВ "Техно Буд Рітейл" до ОСОБА_1 підлягають скасуванню, а речові права ОСОБА_1 на спірні об`єкти нерухомості в силу положень ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" - припиненню.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити у повному обсязі. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом даного судового розгляду є вимоги Позивача про визнання недійсними рішення загальних зборів та правочинів про перехід права власності на нерухоме майно (земельну ділянку РНОНМ 232699432218 та фабрику по виробництву м`яких меблів, РНОНМ 218234532218 за адресою: АДРЕСА_1 ), скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення речових прав.  
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.01.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство № 908/3413/21, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Стецину Ігоря Володимировича (свідоцтво № 1088 від 06.06.2013 року, адреса: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7, офіс 414).
Відповідно до ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.05.2022 року у справі №908/3413/21 визнано кредиторські вимоги ОСОБА_2 до ТОВ "ТЕХНО БУД РІТЕЙЛ" на суму 4962,00 гри. (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 2 711 212,28 грн. - 4 черга задоволення вимог кредиторів.
Кредиторські вимоги ОСОБА_2 до ТОВ "ТЕХНО БУД РІТЕЙЛ" підтверджуються рішенням господарського суду Київської області від 04.06.2021, по справі № 911/2882/19, яке залишено в силі Постановою Верховного Суду від 24.11.2021.        
Протоколом Зборів кредиторів у справі про банкрутство № 908/3413/21 Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно Буд Рітейл» від 26.05.2022 ухвалено створити комітет кредиторів ТОВ «Техно Буд Рітейл» у кількісному складі 2 особи та включити до складу комітету кредиторів ТОВ «Техно Буд Рітейл»:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНА КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА М.К.С.»;
- ОСОБА_2 . 
10.11.2022 до Господарського суду Запорізької області в межах зазначеної справи №908/3413/21 надійшов позов ОСОБА_2 до ТОВ "Техно Буд Рітейл" та ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів боржника в порядку статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення речових прав, справі за яким присвоєно єдиний унікальний номер №908/2262/22. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 стало відомо, що 26.10.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Яворина Бетріб» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. (зареєстровано в реєстрі за № 813).
Станом на 04.06.2021 існувало рішення суду про стягнення з боржника - ТОВ «Техно Буд Рітейл» на користь ОСОБА_2 (позивач) грошових коштів у розмірі більше ніж 2 млн. грн. Боржником 26.10.2021 здійснюється укладання правочину з передачею активів боржника в заставу (іпотеку) за грошові зобов`язання третьої особи.
Так, відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, укладеним Іпотекодержателем та ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , 26.10.2021 року у письмовій формі (надалі Договір позики), Іпотекодавець, як майновий поручитель Позичальника (за Протоколом Загальних зборів учасників Товариства № 4 від 26.10.2021 року) передає в іпотеку Іпотекодержателю земельну ділянку площею - 0,8810 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3221810100:01:222:0101 та фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із п. 4.1 Договору у разі порушення основного зобов`язання та/або інших умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Позичальнику та Іпотекодавцю письмову вимогу. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.
З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05.11.2021 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.11.2021 № 870 ОСОБА_1 набув право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку 3221810100:01:222:0101 та фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61397390 від 05.11.2021 та № 61396485 від 05.11.2021 (приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л.).
Таким чином, боржник ТОВ "ТЕХНО БУД РІТЕЙЛ" (на момент укладення Договору іпотеки та майнової поруки ТОВ «Яворина Бетріб») взяло на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог, внаслідок чого право власності Товариства на об`єкти нерухомого майна перейшло до третьої особи.         
Крім того, гр. ОСОБА_3 , майновим поручителем якої виступило ТОВ "Техно Буд Рітейл", є засновником даної юридичної особи (частка у статутному капіталі: 60,19 %), а також її кінцевим бенефіціарним власником, що підтверджується доданим до позовної заяви Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та ГФ, тобто пов`язаною із боржником особою.
Тобто гр. ОСОБА_3 була обізнана про фінансовий стан боржника, а також про наявність рішення господарського суду Київської області від 04.06.2021 по справі №911/2882/19, яке залишено в силі Постановою Верховного Суду від 24.11.2021 про стягнення з ТОВ "Техно Буд Рітейл" на користь ОСОБА_2 грошових коштів та необхідність його виконання.
Отже, державна реєстрація переходу права власності на спірне нерухоме майно від ТОВ "Техно Буд Рітейл" до ОСОБА_1 , яка відбулася внаслідок невиконання грошового зобов`язання ОСОБА_3 була вчинена державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. на підставі недійсних правочинів, а саме:
- договору іпотеки від 26.10.2021, укладеного між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель, РНОКГІП: НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (Іпотекодавець, код ЄДРПОУ: 30770148, після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл") посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем, зареєстрований в реєстрі за № 813, відповідно до якого боржник передав у заставу власне нерухоме майно, які були вчинені всупереч положенням ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та призвели до неплатоспроможності боржника - ТОВ "Техно Буд Рітейл";
- договору про задоволення вимог серія та номер: 870, виданий 05.11.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком Андрієм Леонідовичем, відповідно до якого відбувся перехід права власності від боржника до ОСОБА_1 .
В подальшому 03.07.2023 відбувся перехід права власності на земельну ділянку 3221810100:01:222:0101 та фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код 44256831).
Вказане майно було передано ОСОБА_1 до ТОВ "Яворина Едванс" на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ "Яворина Едванс" від 29.06.2023.
Так, відповідно до вказаного Акту ОСОБА_1 передав та ТОВ "Яворина Едванс" прийняло, як внесок до Статутного капіталу ТОВ "Яворина Едванс" наступне нерухоме майно:
• земельну ділянку 0,0881 га, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
• фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вул. Ватутіна, 106.
03.07.2023 проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ "Яворина Едванс" - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314334 від 05.07.2023, індексний номер: 68314782 від 05.07.2023, видавник Ужвенко Валерій Миколайович, Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області. 
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтями 203, 215 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи питання про недійсність правочину судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено, зокрема, право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.
Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19).
Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 27.07.2021 у справі № 910/9177/20, від 21.09.2021 у справі №910/2920/20 (910/14219/20).
Колегія суддів також звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, згідно з якою правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є його сторонами, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".
Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17).
Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину і хоча й не була титульним володільцем відчуженого майна, однак вважає своє право власності на це майно порушеним або вважає порушеним інше речове право на відчужене майно. Крім того, у розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. 
За висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. 
Зокрема, особа може мати похідний інтерес у захисті прав товариства не тільки у випадку, коли вона є його учасником, адже похідний інтерес можуть мати, наприклад, кредитори боржника в захисті прав боржника у процедурі банкрутства, у виконавчому провадженні, у процедурі ліквідації банків, що відповідає висновкам в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц; постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 908/3468/13). 
Вимоги особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України) та застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу.
Статтею 1 КУзПБ визначено матеріально-правовий статус кредитора у справі про банкрутство, який є і учасником, і стороною у справі про банкрутство, що обумовлений та визначається наявністю вимог щодо грошових зобов`язань до боржника. Кредитор у зв`язку з наявністю цих вимог є заінтересованою особою стосовно боржника у розумінні положень статей 3, 13, 15, 16, 202, 203, 215 ЦК України з правом на судовий захист шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником, хоча кредитор і не є стороною цього правочину.
Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - якомога справедливе задоволення вимог кредиторів. 
Крім того, згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц викладено висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті З ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
Суд наголошує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не мас бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення заборгованості діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Водночас, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (див. постанови Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).
В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, шо кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.
Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18. 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц такі угоди кваліфікуються як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
У постанові від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19 Верховний Суд зазначив таке: "Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:
1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;
2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;
3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, шо ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)".
У постанові від 09.02.2018 у справі № 906/538/16 Верховний Суд зазначив, що в силу положень зазначеного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" всі реєстраційні дії, рішення та записи, які здійснюються чи приймаються державними реєстраторами, по суті носять технічний характер, направлений на виконання встановленого Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку здійснення такої державної реєстрації, проте, не носять самостійного правовстановлюючого характеру та здійснюються на підставі наданих державному реєстратору відповідних правовстановлюючих документів, що містяться в реєстраційній справі. Водночас, у разі, коли суд установить, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та немає встановлених законом підстав для відмови у державній реєстрації права), не є перешкодою для задоволення позову про скасування рішення про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. 
Отже, саме внаслідок укладення оскаржуваного Договору іпотеки з власності ТОВ "Техно Буд Рітейл" вибуло два ліквідних активи: фабрика по виробництву меблів та земельна ділянка, на якій вказана фабрика розташована. При цьому таке відчуження відбулося 05.11.2021, тобто через 10 днів після укладення Договору іпотеки, а також за два місяці до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Техно Буд Рітейл" (ухвала від 01.01.2022). 
Обставина швидкого вибуття вказаних об`єктів нерухомості після укладення Договору іпотеки, а також вибуття їх з власності боржника за два місяці до відкриття провадження у справі про банкрутство, свідчить про те, що єдиною метою укладення такого Договору було саме безоплатне виведення майна з власності банкрута, що вказує на фраудаторний характер даного правочину.
Натомість ТОВ "Яворина Едванс" вказує в апеляційній скарзі таке: "Судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано, що укладений між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель, РНОКПП НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (Іпотекодавець, код ЄДРПОУ 30770148, після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл") Договір іпотеки від 26.10.2021, за своєю суттю не позбавляє боржника права власності на майно. Більше того, укладення такого договору не призводить до неплатоспроможності боржника, оскільки по суті майно не вибуває із власності ТОВ "Техно Буд Рітейл", а навпаки Боржник продовжує використовувати майно у своїй господарській діяльності та отримувати кошти, які можуть бути спрямовані на погашення кредиторських вимог. Власне, використання майна в господарській діяльності створює джерела для погашення кредиторських вимог. Доходи, отримані в результаті такої діяльності, можуть бути спрямовані на виконання зобов`язань перед кредиторами, що, у свою чергу, сприяє підтриманню фінансової стабільності боржника".
Апеляційний суд зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, які були досліджені судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінки, 26.10.2021 між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ТОВ «Яворина Бетріб» (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. (зареєстровано в реєстрі за № 813). 
Тобто, не дивлячись на те, що 04.06.2021 було винесено рішення суду про стягнення з ТОВ "Техно Буд Рітейл" на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 2 711 212,28 грн., боржником було укладено правочин з передачею єдиного активу Боржника (фабрика з виробництва меблів та земельна ділянка, на якій вона розміщена) в іпотеку ОСОБА_1 , без відповідних майнових дій вказаної особи. 
Укладаючи такий правочин, ТОВ "Техно Буд Рітейл" поручився за виконання грошових зобов`язань третьої особи, при цьому не отримавши за це жодної плати та не маючи жодного відношення до грошового зобов`язання.
З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 05.11.2021 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 05.11.2021 № 870 ОСОБА_1 набув право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку 3221810100:01:022:0101 та фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61397390 від 05.11.2021 та № 61396485 від 05.11.2021 (приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк А.Л.). 
Таким чином, боржник ТОВ "ТЕХНО БУД РІТЕЙЛ" (на момент укладення Договору іпотеки та майнової поруки - ТОВ «Яворина Бетріб») взяло на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання не своїх грошових вимог, внаслідок чого право власності Товариства на об`єкти нерухомого майна перейшло до третьої особи.
Укладення вказаних правочинів та фактичне виведення нерухомого майна з власності боржника призвело до повної неможливості задоволення вимог кредиторів та надкритичної неплатоспроможності боржника. 
Такі дії свідчать про намір ТОВ "Техно Буд Рітейл" ухилитися від погашення грошових вимог кредиторів. В подальшому, відбувся перехід права власності на земельну ділянку 3221810100:01:022:0101 та фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" (код 44256831). 
Вказане майно було передано ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) до ТОВ "Яворина Едванс" на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ "Яворина Едванс" від 29.06.2023. 
Як вже було зазначено, відповідно до вказаного Акту ОСОБА_1 передав та ТОВ "Яворина Едванс" прийняли, як внесок до Статутного капіталу ТОВ "Яворина Едванс" наступне нерухоме майно: земельну ділянку 0,0881 га, кадастровий номер: 3221810100:01:222:0101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; фабрику по виробництву м`яких меблів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
03.07.2023 проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ "Яворина Едванс" рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68314334 від 05.07.2023, індексний номер: 68314782 від 05.07.2023, видавник Ужвенко Валерій Миколайович, Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області. 
В свою чергу, після подання позовної заяви ОСОБА_2 та заяви про забезпечення позову, відповідач 2 - ОСОБА_1 з метою ускладнення повернення активів до власності боржника, здійснив подальше його відчуження на користь ТОВ "Яворина Едванс", засновником якого він був. Т
Таким чином, укладення ТОВ "Техно Буд Рітейл" оскаржуваного Договору іпотеки від 26.10.2021 призвело фактично до вибуття з власності боржника двох об`єктів нерухомості на користь ОСОБА_1 . Після вибуття вказаних активів з власності боржника, з метою ускладнення їх повернення на користь ТОВ "Техно Буд Рітейл", ОСОБА_1 здійснив їх передачу на користь ТОВ "Яворина Едванс". 
Вказана обставина вже досліджувалася Центральним апеляційним господарським судом під час розгляду апеляційної скарги ТОВ "Яворина Едванс" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.12.2023 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22 про забезпечення позову. 
Наведеним спростовуються доводи скаржника ТОВ "Яворина Едванс" про те, що Господарський суд Запорізької області, не дослідивши в сукупності всіх обставин справи та не надавши належної правової оцінки правочинам Боржника, помилково дійшов висновку про недійсність правочинів боржника, що в свою чергу стало підставою для прийняття хибного рішення по справі.
При цьому щодо аргументів апелянта про те, що суд не взяв до уваги доводи ТОВ «Яворина Едванс» щодо законності укладення правочинів, а також не забезпечив всебічного і повного дослідження всіх обставин, необхідно зазначити, що в разі задоволення позову ОСОБА_2 та повернення спірного нерухомого майна у власність боржника, активи ТОВ "Техно Буд Рітейл" можуть бути істотним чином збільшені. За рахунок вказаного майна в подальшому виникає можливість здійснити погашення грошових вимог кредиторів (повністю або частково) та можливо навіть відновити платоспроможність ТОВ Техно Буд Рітейл, що є одним з головних завдань процедури банкрутства".
Таким чином, саме внаслідок укладення оскаржуваного Договору іпотеки від 26.10.2021, з власності ТОВ "Техно Буд Рітейл" вибули два об`єкти нерухомості, які в подальшому, з метою ускладнення їх повернення боржнику, були передані Іпотекодержателем - ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ "Яворина Едванс". 
Наведеним обставинам суд першої інстанції надав правильну правову оцінку.
Разом з тим, за приписами ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як відзначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29.05.2024, від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України і до них не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.
За таких умов, господарським судом було помилково задоволено позовну вимогу про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл", код  ЄДРПОУ 30770148), оформленого протоколом загальних зборів учасників Товариства від 26.10.2021 № 4, яке не є правочином та не може мати характер фраудаторності, адже йому не притаманні такі ознаки. 
Більше того, ОСОБА_2 не доведено суду яким чином вказане рішення порушує його права та інтереси, адже таке прийнято вищим органом управління Товариства, учасником якого ОСОБА_2 на момент прийняття рішення не був. 
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством/договором, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 43); постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 31.10.2019 у справі № 916/1134/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20.
Зважаючи на що, у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити з наведених вище підстав, що є підставою для скасування рішення у відповідній частині.
Водночас, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині позову.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції в цілому правильно визначився із характером спірних правовідносин, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їм належну правову оцінку.
Проте, порушення процесуального права, допущене судом першої інстанції, є підставою для скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 в частині визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл", код ЄДРПОУ 30770148), оформленого протоколом загальних зборів учасників Товариства від 26.10.2021 № 4 та постановлення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги. 
При цьому ч. 14 ст. 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Як визначено ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Водночас, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору
З огляду на результат апеляційного перегляду оскаржуваного рішення та причини виникнення спору, винуватцями якого є відповідачі, на підставі приписів ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги належить залишити за скаржником.
Щодо апеляційних скарг на додаткове Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). 
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналіз відповідних норм процесуального закону засвідчує, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21)).
Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 ГПК України, у ч. 5 цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). 
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріалами справи засвідчується наступне. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області винесено рішення у справі №908/3413/21 (908/2262/22) від 27.06.2024 року, яким позов задоволено. 
Питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішені. 
До суду 03.07.2024 надійшло клопотання (вх.№ 13538/08-08/24 від 03.07.2024 року) представника позивача про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. 
З поданого клопотання слідує, що 21.02.2022 між Адвокатським бюро "Іллі Комлика" та Лізіним О.С. укладено Договір про надання правничої допомоги. 
Відповідно до п. 1.1. предметом даного Договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правничої допомоги в тому числі щодо визнання грошових вимог до боржника ТОВ "ТЕХНО БУД РІТЕЙЛ". 
03.10.2022 між АБ "Іллі Комлика" та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до Договору про надання правничої допомоги від 21.02.2022. 
Відповідно до п. 1. додаткової угоди Клієнт доручає Бюро надання наступної правової допомоги: 
1.1. Підготовка позовної заяви про визнання недійсними рішень державного реєстратора та правочинів боржника в межах справи про банкрутство ТОВ "Техно Буд Рітейл" № 908/3413/21, а саме: 
-визнання недійсним рішення Загальних зборів учасників ТОВ "Яворина Бетріб" (після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл", код ЄДРПОУ: 30770148), оформленого протоколом Загальних зборів учасників Товариства від 26.10.2021 № 4;
-визнання недійсним Договору іпотеки від 26.10.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Яворина Бетріб", посвідченого приватним нотаріусом Черняком А.Л.; - визнання недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 870, виданого 05.11.2021, посвідченого приватним нотаріусом Черняком А.Л.; 
- скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 61397390 від 05.11.2021 14:52:22, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Черняком А.Л.; 
- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 61396485 від 05.11.2021 14:36:20, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Черняком А.Л. 
1.2. Підготовка заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно. 
1.3. Підготовка заяви про витребування доказів від приватного нотаріусу Черняка А.Л., ТОВ "Техно Буд Рітейл", розпорядника майна ТОВ "Техно Буд Рітейл". 
1.4. Представництво інтересів Клієнта в судах усіх інстанції під час розгляду позовної заяви з усіма правами, наданими Клієнту без обмежень. 
1.5. Підготовка відповідних процесуальних документів під час розгляду позовної заяви в суді та участь у судових засіданнях. 
Вартість послуг Бюро була узгоджена в пунктів 2 вказаної додаткової угоди. 
Після надання відповідних послуг, між АБ "Іллі Комлика" та ОСОБА_2 складено Акт приймання-передачі наданих послуг від 02.07.2024 до Договору про надання правничої допомоги від 21.02.2022. 
Відповідно до пункту 1 Акту Бюро надало, а Клієнт прийняв наступні послуги: 
- підготовка позовної заяви про визнання недійсними рішень державного реєстратора та правочинів боржника в межах справи про банкрутство ТОВ "Техно Буд Рітейл" № 908/3413/21 - вартістю 15 000,00 грн.; 
- підготовка заяви про забезпечення позову - вартістю 5 000,00 грн.; 
- підготовка Заяви про витребування доказів від приватного нотаріуса Черняка А.Л. - вартістю 3 000,00 грн.; 
- підготовка Заяви про витребування доказів від розпорядника майна, арбітражного керуючого Стецини І.В. - вартістю 3 000,00 грн.; 
- підготовка Заяви про витребування доказів від ТОВ "Техно Буд Рітейл" - вартістю 3000,00 грн.; 
- підготовка адвокатського запиту на адресу приватного нотаріуса Черняка А.Л. - вартістю 1 000,00 грн.; 
- підготовка адвокатського запиту на адресу арбітражного керуючого Стецину І.В. - вартістю 1 000,00 грн.; 
- підготовка адвокатського запиту на адресу ТОВ "Техно Буд Рітейл" - вартістю 1 000,00 грн.; 
- підготовка Клопотання про витребування доказів від ТОВ "Яворина Едванс", державного реєстратора Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, приватного нотаріуса Миргородської Н.Г., ОСОБА_1 , поданого адвокатом  Забаріним А.Ф. - вартістю 3 000,00 грн.; 
- підготовка адвокатського запиту на адресу державного реєстратора Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Ужвенко В.М - вартістю 1 000,00 грн; 
- підготовка адвокатського запиту на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Миргородську Н.Г. - вартістю 1 000,00 грн.; 
- підготовка адвокатського запиту на адресу ОСОБА_1 - вартістю 1 000,00 грн.; 
- підготовка Заяви про зміну предмету позову, залучення співвідповідачів та третіх осіб до участі у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) - вартістю 3 000,00 грн.; 
- підготовка Додаткового обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) - вартістю 2 000,00 грн.; 
- участь в судових засіданнях, призначених в приміщенні Господарського суду Запорізької області в режимі відеоконференцзв`язку у справі № 908/3413/21 (908/2262/22): 12.12.2023, 22.02.2024, 21.03.2024, 18.04.2024, 02.05.2024, 28.05.2024, 27.06.2024 - вартістю 21000,00 грн. 
Відповідно до п. 3 Акту вартість наданих Бюро послуг становить 64 000,00 грн.          Розмір вказаних витрат на правову допомоги є співмірним із складністю справи, вартістю спірних об`єктів нерухомості, які незаконно вибули з власності боржника, а також строком розгляду справи в суді першої інстанції. 
Таким чином, загальні витрати Позивача, пов`язані з розглядом даної судової справи склали 64 000,00 грн.  
Копії вказаних вище документів додані до заяви.          
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До заяви додано детальний опис наданих адвокатом Комликом І.С. послуг та їх вартість.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, від учасника, справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 29.10.2020 у справі № 686/5064/20, від 05.03.2021 у справі № 200/10801/19-а, від 16.03.2021 у справі № 520/12065/19, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічний висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем подано належні докази, на підставі яких суд може встановити обсяг наданих Позивачу послуг професійної правничої допомоги та їх вартість.     
Водночас, скаржник у своїй апеляційній скарзі вказує на те, що заявлені представником витрати на професійну правничу допомогу у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) є необґрунтованими, не доведеними, завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Разом з тим, суд першої інстанції, приймаючи Оскаржуване Додаткове рішення, яким задовольнив клопотання Представника Позивача, не надав оцінку реальності понесених витрат на професійну правничу допомогу, що по суті призвело до необґрунтованого рішення, яким порушено права та інтереси ТОВ «Яворина Едванс». 
Щодо цього слід акцентувати увагу на тому, що Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18 наголошено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже, саме на відповідачів, як сторону яка заперечує проти витрат позивача, покладається обов`язок надати докази необґрунтованості та неспівмірності заявлених останнім витрат, чого в даному випадку зроблено не було.
Відповідачами по справі жодних заперечень та доказів на спростування обґрунтованості витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу до суду першої інстанції не подано. 
Жоден з відповідачів не спростував обґрунтованості таких витрат, їх співмірність зі складністю справи та обсягом витраченого часу на підготовку процесуальних документів.
Натомість надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); предметом позову та значенням справи для сторін, апеляційний суд вважає, що з урахуванням всіх аспектів цієї справи, результату її вирішення, справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 64 000 грн 00 коп., який заявлено до стягнення.
Щодо аргументів скаржників про те, що позивач, ОСОБА_2 , не надав попередній розрахунок судових витрат під час подання позовної заяви, то необхідно зазначити, що згідно ч. 2 ст. 124 ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 року у справі №904/4494/18 зробила правовий висновок, що норми процесуального закону надають суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у додатковій постанові від 18.02.2021 у справі № 908/3326/19 та у постанові від 12.05.2020 у справі № 643/3720/15-ц.
В свою чергу, Верховний Суд у додатковій постанові від 21.05.2020 у справі №922/2167/19 зазначив, що неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що стало однією з підстав для відмови у задоволенні заяви товариства про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції (додаткова постанова Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/2821/18).
Таким чином, суд має право відмовити заявнику у стягненні судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу, з іншої сторони, якщо останній не було направлено чи іншим чином повідомлено про їх попередній (орієнтовний) розрахунок, що завадило подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат чи створило перешкоди іншим чином заперечити проти їх стягнення.
Поряд з тим, у даному випадку неподання ОСОБА_2 попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат не позбавило відповідачів можливості належним чином підготуватися до спростування витрат, які вони вважають необґрунтованими та доводити не співмірність таких витрат, шляхом заявлення заперечень з відповідним обґрунтуванням на фактичний розмір таких витрат, що було визначено у поданому до суду клопотанні про їх розподіл, відповідно судом не встановлено порушення принципу змагальності, а тому заперечення в цій частині апеляційних скарг є необґрунтованими.
Щодо зауважень апелянтів про ненаправлення їм позивачем копій документів, що підтверджують витрати на правничу допомогу, які були подані до суду, то такі спростовуються наявними у справі доказами - додатками до клопотання про винесення додаткового рішення у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) (квитанціями про надсилання стороні).
З огляду на усе вищевказане, апеляційний суд відхиляє аргументи апелянтів, наведені ними у апеляційних скаргах, як необґрунтовані та такі, що не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення процесуального питання щодо розподілу судових витрат, не встановлено, а тому відсутні підстави для зміни або скасування додаткового рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024, яке ухвалено з дотриманням вимог ст. 236 ГПК України. 
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) в частині визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Бетріб" (після перейменування - ТОВ "Техно Буд Рітейл",   код   ЄДРПОУ 30770148),   оформленого протоколом загальних зборів учасників Товариства від 26.10.2021 № 4 - скасувати.
Постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги.
В решті рішення Господарського суду Запорізької області від 27.06.2024 у справі №908/3413/21 (908/2262/22) залишити без змін.
Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина Едванс" та ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 у справі № 908/3413/21 (908/2262/22) залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 23.07.2024 у справі №908/3413/21 (908/2262/22) залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний тест постанови підписано 05.08.2025

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                           Ю.Б. Парусніков

Суддя                                                                                           А.Є. Чередко