ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року	Львів	Справа № 260/3841/24 пров. № А/857/26240/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                      Хобор Р.Б.,
суддів                                                                           Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження м. Львові, апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року, ухвалене суддею Маєцькою Н.Д. у м. Ужгороді, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, справі № 260/3841/24 за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до  Відділу державного контролю за безпекою на транспорті у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дії та бездіяльності протиправними, 

                                                             В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті  про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 009394 від 16 травня 2024 року.
17 вересня 2024 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким в задоволенні позову відмовив.
Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як автомобільний перевізник, порушив приписи абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», через відсутність у водія вантажного транспортного засобу, який належить позивачу, роздруківки даних роботи за 21.03.2024.
Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позову.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального і процесуального права, одночасно зазначаючи, що відповідач при складанні оскаржуваної постанови діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому постанова відповідача про застосування адміністративно – господарського штрафу є необґрунтованою та безпідставною, оскільки відповідач не довів жодними належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами висновків, покладених в основу такої постанови.
Позиція відповідача зводиться до того, що під час перевірки було виявлено порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Як наслідок, за порушення додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт  винесено постанову від 16.05.2024 р. № ПШ009394 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок, згідно з направленням на рейдову перевірку від 15.03.2024 року за № 013224, інспектори здійснили перевірку транспортного засобу Renault, днз. НОМЕР_1 , спеціалізованого напівпричіпа Schmitz АО4843XF, належних ФОП ОСОБА_1 на підставі власності (свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ). Водій здійснював міжнародне вантажне перевезення згідно з CMR №226296.
За результатами перевірки складено акт від 22.03.2024 року № 014701 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Перевіркою встановлено порушення ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевезення вантажу, згідно з CMR № 226296 без документів, визначених ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме водій ОСОБА_2 не використовує особисту карту водія, на момент перевірки відсутня роздрукована на паперовому носії інформація про роботу та відпочинок водія за 21.03.2024 р. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», виконання перевезень міжнародних вантажів без документів визначених ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» та ст. 12 поправки № 6 до ЄУТР, а саме роздруківки даних роботи тахографа (до цифрового тахографа).
В графі акту «Пояснення водія про причини порушень» водій ОСОБА_2 зазначив, що копію акту отримав.
Відділ державного нагляду (контролю) в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.05.2024 року за № ПШ 009394, якою постановив стягнути з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн. за порушення вимог ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до частини 3 статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.
Частиною 7 статті 53 цього Закону передбачено, що у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи.
Відповідно до частини 8 статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Таким чином, автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. Крім того, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).
Пунктом 3.3 цієї Інструкції передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до пункту 3.5 зазначеної Інструкції, перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Окрім цього, 11.10.2005 набув чинності Закон України № 2819-IV від 07.09.2005 «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)».
20.12.2010 набрала чинності Поправка № 6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Отже, норми ЄУТР розмежовують такі документи як реєстраційний листок та роздруківка.
Апеляційний суд зауважує, що щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія - це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія. Для цього приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.
Сторони не заперечують, що на автомобілі позивача облаштовано цифровий тахограф, який не використовує щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія, а використовує карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.
Під час виконання перевезень водій за допомогою персональної картки водія має можливість за допомогою ручного введення особисто та без використання спеціальних засобів ввести інформацію про певні періоди та відпочинку.
Під час проведення рейдової перевірки відповідач виявив відсутність даних стосовно підтвердження дотримання режиму праці та відпочинку водія за 21 березня 2024 року, які мають бути зафіксовані тахографом (у випадку несправності цифрового тахографа чи пошкодження картки дані записуються від руки на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у тахографі).
Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена приписами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац 6 частини 1).
Апеляційний суд встановив, що у водія, який здійснював вантажні перевезення на користь позивача була відсутня інформація про режим праці та відпочинку водія за 21 березня 2024 року, яка має бути зафіксована тахографом (у випадку несправності цифрового тахографа чи пошкодження картки дані записуються від руки на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у тахографі).
Таким чином апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія не можна ототожнювати з роздруківками на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, а також те, що правильною кваліфікацією відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія є саме норми абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, а тому норми абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону за вчинене позивачем порушення не застосовуються.
Крім того, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо правомірності рішення відповідача про накладення на позивача адміністративного-господарського штрафу за порушення абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відтак, апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та  такою, що не спростовує висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року у справі № 260/3841/24 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	

Повне судове рішення складено