ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 р.	Справа № 638/17282/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.
позивача - ОСОБА_1 ,
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Каліберда В.А., cмт. Краснокутськ, Харківська область, повний текст складено 11.06.25 по справі № 638/17282/24
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Департаменту патрульної поліції ,            Інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченка Дмитрія Ігоровича                    
          про  визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області з позовом до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченка Д. І. (далі по тексту – Мірошніченко Д. І., інспектор, перший відповідач), Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – ДПП, другий відповідач), в якому просив суд:
- визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА 2981421 від 04.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем VW Jetta НОМЕР_1 проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 ПДР, порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність постанови серії ЕНА 2981421 від 04.09.2024, як такої, що складена з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки при її винесенні інспектором не було роз`яснено позивачу, як особі, що притягається до відповідальності, його права та обов`язки, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КУпАП), не з`ясовано наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, не забезпечено право позивача на отримання професійної правничої допомоги під час розгляду справи та розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу, що позбавило позивача можливості скористатись усіма передбаченими статтею 268 КУпАП правами.
Окремо звернув увагу, що інкриміноване інспектором правопорушення відбулось на регульованому світлофорі за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 19, а не за адресою: м. Харків, проспект Людвіга Свободи 34, як зазначено у спірній постанові, що додатково свідчить про порушення першим відповідачем процедури складання спірної постанови та є підставою для її скасування у судовому порядку.  
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11.06.2025 по справі № 638/17282/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченка Д. І., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Краснокутського районного суду Харківської області у справі № 638/17282/24 від 11.06.2025 та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошніченка Д. І., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про позбавлення позивача права надати відповідь на відзив на адміністративний позов, оскільки останній був несвоєчасно направлений на адресу суду, позивачем не отримувався та був відсутній у матеріалах справи при оскарженні ухвали Краснокутського районного суду від 21.01.2025 по справі № 638/17282/24, а суд першої інстанції, в свою чергу, безпідставно поновив строк на подання відзиву у справі та прийняв його разом із долученими доказами, зокрема відеозаписом, що на думку позивача є окремою підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Наполягав на відсутності складу адміністративного правопорушення, оскільки за твердженнями першого відповідача порушення Правил дорожнього руху  України відбулось за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 19, у той час як у постанові зазначено адресу: вулиця Людвіга Свободи, 34, що є підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11.06.2025 у справі №638/17282/25 - без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до приписів до КУпАП, а розгляд справи відбувся з дотриманням визначеної цим Кодексом процедури. Під час розгляду справи поліцейським з`ясовано всі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, досліджено матеріали, які підтверджують винність ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, та доведено, що саме позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.
Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, підтверджується відеозаписами з відеореєстратра та боді-камери, з яких чітко вбачається, що поліцейський ознайомив позивача з доказами, а саме з відеозаписом з реєстратора. Крім того, з відео вбачається, що позивач на момент зупинки транспортного засобу також мав власний відеореєстратор. На відео видно, як позивач переглядає відеозапис зі свого відеореєстратора та підтверджує обставини того, що він дійсно проїхав пішохідний перехід, коли на світлофорі вже був жовтий сигнал.
Зауважив, що жодних клопотань щодо відкладення розгляду справи та щодо необхідності скористатися правовою допомогою від позивача не надходило.
Заперечуючи проти доводів позивача про пропуск відповідачем строку подання відзиву на позовну заяву, стверджував, що представником Департаменту патрульної поліції було підготовлено відзив на позовну заяву (вих. №1024п від 10.12.2024), до якого було долучено відеозаписи на DVD – диску, засвідчені ЕЦП та направлено на адресу позивача – ОСОБА_1 (квитанцію про надсилання відзиву надано суду разом з відзивом), а також 11.12.2024 направлено на адресу Краснокутського районного суду Харківської області, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень (додається) та матеріалами справи, в той час як останнім днем на подання вказаного відзиву було 12.12.2024, що свідчить про дотримання другим відповідачем процесуальних строків.
У надісланих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях, позивач зазначив, що з долучених до матеріалів справи відеозаписів не вбачається факт проїзду автомобіля позивача на заборонений сигнал світлофору, а зафіксовано лише розмову з ОСОБА_1 , що свідчить про непідтвердження належними доказами обставин вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.
В іншій частині зміст додаткових пояснень є аналогічним змісту позовної заяви та апеляційної скарги. 
В судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання та надсилання повістки в системі “Електронний суд”.
Відповідно до частини 3 статті 268 та частини 2 статті 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.09.2024 інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області рядовим поліції Мірошниченко Д.І. у відношенні ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА № 2981421, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Зі змісту вищезазначеної постанови вбачається, що 04.09.2024 о 21 год 08 хв по пр-ту Людвіга Свободи, 34 в м. Харкові водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta реєстраційний номер НОМЕР_2 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 «ґ» ПДР.
У якості доказів скоєного ОСОБА_1 правопорушення у постанові зазначено про наявність відеозапису з нагрудної бодікамери № 471185 та відео з реєстратора Хiaomi 70mai.
Не погодившись зі спірною постановою серії ЕНА № 2981421 від 04.09.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови серії ЕНА № 2981421 від 04.09.2024, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а зміст постанови містить всю необхідну інформацію про адміністративне правопорушення і відповідає вимогам закону та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 (далі – Інструкція № 1395), у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП.
Переглянувши наявні в матеріалах справи відеозаписи, суд першої інстанції вважав твердження позивача щодо допущення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення порушень його права на захист необґрунтованими, оскільки з відеозапису вбачалось, що позивачу в повному обсязі роз`яснені його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а також ознайомлено ОСОБА_1 з доказами вчиненого правопорушення, водночас, позивач не звертався до інспектора поліції з клопотанням про відкладення розгляду справи для підготовки до захисту чи залучення адвоката до розгляду у справі, а переглядаючи відеозапис зі свого відеореєстратора, особисто вказав, що він дійсно проїхав пішохідний перехід на жовтий сигнал світлофору.
Оскільки чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення, які віднесені статтею 222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції, суд вважав правомірним здійснення розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу позивача.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених  статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі  - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із пунктом 8 частини першої   статті 23 Закону України “Про Національну поліцію” від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту – Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених  законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
В силу положень пункту 11 частини 1  статті 23 Закону № 580-VIII  поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;
10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.
Відповідно до частини 2 статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до  Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;
2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Згідно із частиною 3 статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Колегією суддів встановлено, що підставою для зупинки 04.09.2024 о 21 год 08 хв у м. Харків по вул. Людвіга Свободи, 34, транспортного засобу позивача слугувало переконання першого відповідача про порушення ОСОБА_1  вимог підпункту «ґ» пункту 8.7.3 ПДР України, а саме – проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Визначення правових та соціальних основ дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища здійснює Закон України “Про дорожній рух” від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі по тексту – Закон № 3353-XII).
Відповідно до статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями статті 16 Закону України “Про дорожній рух” визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі по тексту – ПДР України).
Згідно з  пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України “Про дорожній рух”  встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.
На виконання пункту 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).
Згідно з п. 8.7 ПДР України, світлофори, призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні.
Відповідно до п. 8.7.3 ПДР сигнали світлофора мають такі значення:
а) зелений дозволяє рух;
б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора.
Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками.
Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків;
в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.
Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;
г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції;
ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Колегію суддів встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку зі здійсненням проїзду регульованого пішохідного переходу вже після ввімкнення забороненого жовтого сигналу світлофора, що забороняє рух та попереджає про наступну зміну сигналів.
Як встановлено частиною 2 статті 122 КУпАП України, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем було надано до матеріалів справи відеозаписи з відеореєстратора патрульного автомобіля Хiaomi 70mai та нагрудної бодікамери поліцейського 471185, які були досліджені судом апеляційної інстанції.
З наявного в матеріалах справи відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля  судом апеляційної інстанції встановлено, що 04 вересня 2024 року автомобіль патрульної поліції рухається по вулиці Ахсарова у м. Харкові. Під час наближення автомобілю патрульної поліції до регульованого пішохідного переходу, на світлофорі починає миготіти зелене світло, та у момент ввімкнення жовтого сигналу світлофора у зустрічному напрямку по відношенню до автомобіля поліцейських продовжують здійснювати рух два транспортні засоби, у лівій та правій смузі дороги відповідно. При цьому, транспортний засіб, що здійснював рух у лівій полосі, перетнув стоп лінію у момент перемикання сигналу світлофору з миготливого зеленого на жовтий, а транспортний засіб, що рухався у правій смузі дороги, перетнув стоп лінію та пішохідний перехід вже у момент коли жовтий сигнал почав перемикатись на червоний, а пішохідний світлофор, у свою чергу, з червоного на зелений, дозволяючи пішоходам, що перебували на узбіччі перехід вулиці Ахсарова.
Після фіксації факту перетину транспортним засобом позивача регульованого пішохідного переходу на заборонений сигнал світлофора, автомобіль патрульної поліції без зволікань здійснив розворот та попрямував у напрямку проспекту Людвіга Свободи, переслідуючи автомобіль Volkswagen Jetta днз НОМЕР_2 , який продовжив рух у правій смузі дороги та зупинився на наступному світлофорі.  
Варто зазначити, що у правій смузі дороги, як на час вчинення спірного правопорушення, так і протягом переслідування транспортного засобу позивача не було інших автомобілів, які б здійснювали рух. Більше того, автомобіль Volkswagen Jetta днз НОМЕР_2 був єдиним автомобілем на крайній правій смузі в момент перетину перехрестя та під час подальшого руху, при цьому, лише перед наступним перехрестям, транспортний засіб, що увесь час рухався у лівій смузі здійснив перестроювання на праву смугу перед автомобілем позивача, що спростовує будь-які сумніви в цій частині.
Відеозаписом з бодікамери поліцейського також підтверджено, що після зупинки автомобіля інспектор патрульної поліції Мірошниченко Д. І. підійшов до водія, який представився ОСОБА_1 , інспектор пояснив причину зупинки транспортного засобу та повідомив про проведення відеофіксації. На вимогу інспектора позивач пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 
З долученого до матеріалів справи відеозапису з бодікамери також чітко вбачається, що поліцейський ознайомив позивача з доказами вчиненого правопорушення, а саме, з відеозаписом з реєстратора, а позивач, переглядаючи відеозапис з власного відеореєстратора, чітко підтвердив, що він дійсно проїхав пішохідний перехід на жовтий сигнал світлофору.
З огляду на вищенаведене, доводи позивача про те, що першим відповідачем не доведено вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП є необґрунтованими, та такими, що цілком спростовуються наданими другим відповідачем відеозаписами.
Дані про вказані відеозаписи та технічний засіб, яким їх здійснено (відеореєстратор Xiaomi 70mai та нагрудна бодікамера 471185), внесено до оскаржуваної постанови, а отже, відсутні підстави вважати вказані відеозаписи недопустимими доказами.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наданими відеозаписами підтверджено факт порушення позивачем вимог підпункту «ґ» пункту 8.7.3 ПДР України.
Щодо доводів апелянта про недотримання відповідачем процедури розгляду справи, що виразилось у не ознайомленні його з правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, не наданні можливості скористатись правовою допомогою, розгляді справи на місці вчинення правопорушення та невірному зазначенні адреси вчинення правопорушення в оскаржуваній постанові, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Положеннями КУпАП, які стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.
Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 07 грудня 2018 року по справі № 286/648/17, від 31 січня 2018 року по справі № 489/1525/16-а, від 17 травня 2018 року по справі № 681/972/17 та від 27.12.2019 по справі № 310/4817/17.
 При цьому, ОСОБА_2 є працівником УПП в Харківській області, тобто посадовою особою органів Національної поліції, а отже мав всі законні підстави розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП та винести постанову на місці його вчинення.
Колегія суддів зауважує, що статтею 268 КУпАП  встановлено вичерпний перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, заявляти клопотання та знайомитися з матеріалами справи.
За правилами  статті 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
У наведених вище положеннях норм процесуального права закріплено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
У постанові від 17 липня 2019 року у справі № 655/470/16-а Верховний Суд підкреслив, що  стаття 278 КУпАП України  вказує на те, що працівник патрульної поліції зобов`язаний дотримуватись вимог статті 283 КУпАП України, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.
Таким чином, положення  КУпАП України  закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на правову допомогу. Недотримання інспектором поліції у процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної  КУпАП України  процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених  статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року № 760/10803/15-а.
Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамери поліцейського, колегією суддів встановлено, що поліцейський, підійшовши до транспортного засобу позивача, представився, назвав причину зупинки, з`ясував особу порушника, ознайомив позивача з доказами вчиненого правопорушення та роз`яснив у повному обсязі ОСОБА_1 права, передбачені статтею 268 КУпАП, у тому числі і право на захисника та заявляти клопотання, яким позивач не скористався на протязі усього розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки відповідних клопотань не заявляв, що спростовує його доводи про зворотне, покладені в основу позову та апеляційної скарги.
Твердження позивача про те, що у постанові зазначено місце розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, а не місце вчинення правопорушення, не є підставою для скасування спірної постанови з огляду на таке.
За змістом приписів частин 1, 2 статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Так, правопорушення позивачем було вчинено на вулиці Ахсарова 19, при цьому, з огляду на необхідність наздогнати транспортний засіб позивача, розгляд справи відбувався на проспекті Людвіга Свободи, 34, що відповідає парній стороні вулиці, яка примикає до перехрестя вулиці Ахсарова та проспекту Людвіга Свободи, відтак, зазначення інспектором у постанові адреси вчинення правопорушення (проспект Людвіга Свободи, 34) з огляду на географічну наближеність до адреси (вулиця Ахсарова, 19) та особливості транспортної розв`язки на цій ділянці дороги, яка по суті полягає у переході вулиці Ахсарова у проспект Людвіга Свободи на Y-подібному перехресті, не є можна вважати неправомірною дією.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності і диспозитивності адміністративного процесу, доказів, які б спростовували дотримання працівником поліції процедури розгляду справи, позивачем на виконання вимог частини 1 статті 77 КАС України не надано.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність складеної інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченком Д. І. постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2981421 від 04.09.2024, яка за своїм змістом відповідає приписам статті 283 КУпАП, містить посилання на докази, на підставі яких інспектор поліції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання її протиправною та скасування.
Доводи позивача про те, що він був позбавлений можливості ознайомитись зі змістом відзиву на позовну заяву та доданими до нього доказами, зокрема відеозаписами вчиненого правопорушення, оскільки відзив було подано до суду з порушенням строку та без направлення ОСОБА_1 , колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Так, ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 26.11.2024 по справі № 638/17282/24, зокрема, прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченка Д. І., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови.
Запропоновано відповідачу в 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позов.
Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу (а.с. 38), копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано Департаментом патрульної поліції 26.11.2024 о 19 год 25 хв, тобто у неробочий час, тому датою вручення другому відповідачу ухвали від 26.11.2024 слід вважати 27.11.2024 (наступний робочий день).
Таким чином, строк на подання відзиву на позовну заяву сплив 11.12.2024.
Як вбачається з матеріалів справи, другим відповідачем за допомогою засобів поштового зв`язку 11.12.2024 направлено відзив на позовну заяву з додатками, у тому числі і відеозаписами на DVD-диску, як на адресу суду першої інстанції, так і безпосередньо позивачу, що підтверджується квитанцією Укрпошти № 29 від 11.12.2024.
Зазначений відзив зареєстровано у суді першої інстанції 17.12.2024 та долучено до матеріалів справи (а.с. 46-57).
При цьому, слід зазначити, що ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 21.01.2025 по справі № 638/17282/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Мірошниченка Д.І., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови - залишено без розгляду.
03.02.2025 позивач скористався правом на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали суду першої інстанції, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025, що не заперечується позивачем.
З огляду на вищевикладене, доводи позивача про те, що відзив на позовну заяву з додатками був відсутній у матеріалах справи станом на момент подання апеляційної скарги, спростовуються дослідженими колегією суддів доказами.
Окремо слід зазначити, що ОСОБА_1 особисто заявляв клопотання від 19.05.2025 (а.с.163-163 зворот) про розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 19.05.2025 о 09 год 30 хв, за його відсутності, при цьому жодних клопотань щодо ознайомлення з матеріалами справи з метою подання відповіді на відзив на позовну заяву та додаткових пояснень з приводу долучених відповідачем відеозаписів, до суду першої інстанції не надав.
Варто звернути увагу, що рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.89 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаній демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Позивачу заздалегідь було відомо про судовий розгляд ініційованого ним адміністративного позову, проте, в період з 13.09.2024 (дата звернення до суду з цим позовом) по 11.06.2025 (дата ухвалення рішення судом першої інстанції по суті позовних вимог) жодних дій щодо ознаймлення з матеріалами справи не вчинив.
Відтак, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11.06.2025 по справі № 638/17282/24 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Я.М. Макаренко