ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 червня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/4615/24	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
   головуючого судді Савицького Я.Ф.,
                        суддів: Діброви Г.І..,
                                     Принцевської Н.М., 
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Василик А.В., за ордером;
від відповідача: Джига В.І., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальної установи “Одесреклама” Одеської міської ради
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області
від 02 квітня 2025 року (повний текст складено 03.04.2025)
у справі №916/4615/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Бона Менте”
до відповідача Комунальної установи “Одесреклама” Одеської міської ради
про визнання укладеним договору,

суддя суду першої інстанції: Мостепаненко Ю.І.,
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 26.06.2025, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “Бона Менте” (далі також – позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Комунальної установи “Одесреклама” Одеської міської ради (далі також – відповідач, КУ «Одесреклама») про визнання укладеним договору на право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів у редакції, запропонованій позивачем.
У позовній заяві ТОВ “Бона Менте” було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу – 40  000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.03.2025 у справі №916/4615/24 (суддя Мостепаненко Ю.І.) позовні вимоги ТОВ “Бона Менте” задоволені; визнано укладеним договір на право тимчасового користування місцями розташування рекламних засобів у редакції, запропонованій позивачем.
10.03.2025 ТОВ “Бона Менте”  звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №916/4615/24 щодо стягнення з відповідача на користь позивача 48  000,00 грн., понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.
Комунальна установа “Одесреклама” заперечувала проти задоволення вказаної заяви, посилаючись на відсутність доказів щодо підтвердження оплати за надані послуги адвоката та зазначаючи, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не є розумним та співмірним, а є завищеним. У зв`язку з цим, відповідач просив відмовити у задоволенні заяви позивача у повному обсязі.
Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/4615/24 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Бона Менте” (вх. №2-318/25 від 10.03.2025) про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з КУ “Одесреклама” на користь ТОВ “Бона Менте” витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. У задоволенні решти заяви відмовлено.
У вказаному додатковому рішенні суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту надання йому правничої допомоги, але, дослідивши надані позивачем докази щодо здійснення адвокатом відповідних робіт, дійшов висновку про те, що заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 48  000,00 грн з  ПДВ не відповідають критерію розумності їх розміру, такі витрати є завищеними та неспівмірними із виконаною роботою. Зокрема, суд врахував, що включення до наданих послуг дій з подачі до суду позовної заяви та документів по суті справи є безпідставним, оскільки направлення документів до суду не є різновидом правничої допомоги, та не вимагає застосування професійних знань адвоката, тому такі дії не можуть бути віднесені до витрат на правничу допомогу.
Водночас, суд першої інстанції зауважив, що відмова у задоволенні витрат позивача на правничу допомогу у повному обсязі, про що клопотав відповідач, не ґрунтується на нормах процесуального закону, а також порушує право позивача на правомірне очікування стороною відшкодування своїх розумних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу.
Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Комунальна установа “Одесреклама” звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/4615/24 та ухвалити нове рішення, яким зменшити суму витрат на правничу допомогу або відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю “Бона Менте” у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Апелянт вважає, що стягнена судом першої інстанції сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. є завищеною, непропорційною до складності справи, а також обсягу наданих адвокатами послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг).
Відповідач наголошує на тому, що в інших судових справах між тими самими сторонами, (але, які, на переконання апелянта, є більш складними та потребували значно більше часу, витраченого адвокатами на виконання відповідних робіт), судом було стягнуто з КУ «Одесреклама» суми витрат на професійну правничу допомогу менші, а саме: 5  000,00 грн., ніж у рішенні у даній справі. На підтвердження своєї позиції КУ “Одесреклама” наводить перелік відповідних справ: №916/1529/24, №916/1942/24.
Оскільки КУ «Одесреклама» вважає, що справа №916/4615/24 у порівнянні за складністю, обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт і часу, витраченого на виконання відповідних робіт (надання послуг) є значно простішою і такою, що не потребувала значних витрат часу адвокатами на надання послуг, у порівнянні зі справами №916/1529/24 та №916/1942/24, то сума витрат на правничу допомогу у даній справі - №916/4615/24, на думку відповідача, повинна бути менше, ніж 5 000,00 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунальної установи “Одесреклама” Одеської міської ради на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/4615/24 та призначено її розгляд на 26.06.2025 року об 11:30 год. Також, вказаною ухвалою позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
16.06.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ “Бона Менте” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої, наводить свою позицію та просить залишити апеляційну скаргу КУ “Одесреклама” без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції – без змін.
Разом з відзивом позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на його подання, суть якого полягає у тому, що незважаючи на те, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 12.05.2025 позивачу був встановлений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, суд повинен уникати надмірного формалізму при розгляді відповідного клопотання. При цьому, жодного обґрунтування пропуску встановленого судом строку ТОВ “Бона Менте” не наводить.
Розглянувши клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія зазначає наступне.
Ухвалою суду від 12.05.2025 позивачу встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. Вказана ухвала доставлена до електронного кабінету ТОВ "Бона Менте" 12.05.2025 о 19:34 год, про що свідчить відповідна довідка від 13.05.2025 про доставку електронного документу, яка наявна у матеріалах справи.
Положеннями пункту 2. ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Останній день строку триває до 24 години (ч. 6).
Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (ч. 7).
За положеннями ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч. 1 ст. 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. 
Як наслідок, строк на подання відзиву на апеляційну скаргу у даному випадку розпочався 14.05.2025 та сплив 23.05.2025.
Проте, відзив на апеляційну скаргу направлений до суду апеляційної інстанції через систему “Електронний суд” 16.06.2025, а відтак, позивач звернувся із вказаним клопотанням поза межами строку, встановленого судом апеляційної інстанції.
Разом з тим, як зазначалось вище, жодного обґрунтування щодо неможливості подати відповідний відзив раніше 16.05.2025 позивачем не наведено, підстав для поновлення строку на подачу вказаного документу не зазначено.
Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відтак, відзив ТОВ “Бона Менте” на апеляційну скаргу відповідача підлягає залишенню без розгляду.
У судовому засіданні 26.06.2025 представники сторін підтримали свої правові позиції та просили суд: представник Комунальної установи “Одесреклама” Одеської міської ради – задовольнити апеляційну скаргу та скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, представник ТОВ “Бона Менте” – залишити оскаржуване додаткове рішення в силі.
У судовому засіданні 26.06.2025 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені додаткового рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Комунальної установи “Одесреклама” не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення - зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст.124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Матеріали справи свідчать, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначена позивачем на рівні 40  000,00 грн. Разом з тим зазначено, що остаточний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката та докази таких витрат будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду урахуванням вимог ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Позивачем у наданій до суду заяві зазначено, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48  000,00 грн., у т.ч. 8  000,00 грн – ПДВ, які він просить стягнути з відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (також див. постанови Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №16/2598/19, від 30.07.2019 у справі №911/1394/18).
Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Підсумовуючи наведене апеляційна колегія звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №922/576/18, де суд касаційної інстанції  зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18.
Вказану правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 25.06.2019 №916/1340/18.
Наявні у справі докази свідчать, що 22.02.2024 між ТОВ “Бона Менте” (Клієнт) та Адвокатським бюро “НАН” в особі директора Нана Дмитра Миколайовича (Адвокатське бюро, АБ «НАН», Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №220/19 (далі – Договір).
Відповідно до умов п. 1.1 Договору, Клієнт доручає та оплачує, а Адвокат бере на себе зобов`язання, зокрема, представляти інтереси Клієнта та вести від імені Клієнта справи у всіх судових установах України, відповідно до повноважень визначених цим пунктом.
Пунктом 1.2 Договору встановлено, що детальний перелік послуг та термін їх надання викладається у Додатку №1 до даного Договору.
Згідно з п. 1.3 Договору, на підставі останнього правова допомога надається адвокатами Адвокатського бюро, помічниками адвоката та/або асоційованими партнерами.
За п. 2.1, 3.1 Договору правова допомога надається на підставі окремих звернень Клієнта. 
Клієнт оплачує вартість послуг (гонорар) Адвокатського бюро у відповідності із умовами даного Договору (п. 5.1 Договору).
Положеннями п. 5.2 Договору встановлено, що вартість та порядок оплати послуг визначається окремим Додатком, який є невід`ємною частиною даного Договору. Клієнт зобов`язаний повністю виплатити зазначену в рахунку суму не пізніше 5-х (п`яти) банківських днів, згідно виставленого Адвокатським бюро рахунку, якщо інше не відображене в рахунку. Вартість послуг може бути змінена у разі збільшення/зменшення обсягу доручень Клієнта, за попереднім письмовим узгодженням сторін, що буде відображено у Додатковій угоді до даного Договору. 
Відповідно до п. 5.4 Договору, оплата послуг здійснюється на підставі виставленого рахунку. В рахунок будуть включені сума Гонорару та/або понесені Адвокатським бюро затрати за відповідний період.
Згідно п. 5.5 Договору, за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг або характер наданої Адвокатським бюро правової допомоги і її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро факсимільним зв`язком/електронною поштою/поштою або вручається особисто. На письмову вимогу Клієнта, адвокатське бюро може надавати акти про надання правової допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правової допомоги із ідентифікацією.
Сторони можуть визначити інший порядок оплати чи вартість правової допомоги. В цьому випадку між сторонами укладається Додаткова угода.
Згідно з п. 9.1 Договору, він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12 2024.
Відповідно до п. 9.3 Договору, після закінчення строку дії Договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, Договір вважається продовжений на невизначений термін. При цьому, кожна сторона має право його розірвати, попередивши про це іншу сторону за один місяць до дати такого припинення. Продовження строку дії Договору на вимогу однієї зі сторін може бути оформлено окремим додатком до даного Договору.
Отже, у вказаному Договорі про надання правової допомоги сторонами визначено, що вид, обсяг та вартість наданих послуг Адвоката зазначається у Додатку №1 та Додаткових угодах до Договору.
Додатком №1 від 22.02.2024 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №220/19 визначено, що Адвокатське бюро на умовах даного Договору зобов`язується надати наступні послуги Клієнту (т. 5 а.с. 127):
1. Надання усних або письмових консультацій, роз`яснень з правових питань.
2. Комплексне представництво інтересів у судових справах у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції у господарських справах.
3. Підготовка та подача позовної заяв, адвокатських запитів.
У Додатку №4 від 20.09.2024 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №220/19, сторонами Договору узгоджено, зокрема, що оплата послуг з надання правничої (правової) допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції за позовною заявою ТОВ “Бона Менте” до КУ “Одесреклама” Одеської міської ради про визнання Договору укладеним у редакції позивача становить 40  000,00 грн, та витрат на супутні дії пов`язані із виконанням умов Договору (п. 2); сторони узгодили, що вартість робіт вказана в п. 2 даного додатку визначена на період до отримання судового рішення в суді першої інстанції. Вартість робіт, пов`язана із подальшим супроводом та представництвом інтересів Клієнта, узгоджуватиметься в окремому додатку/додатковій угоді до Договору (п. 2.4).
07.03.2025 між ТОВ “Бона Менте” та Адвокатським бюро “НАН” складено та підписано Акт наданих послуг №2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №220/19 від 22.02.2024, за яким, в межах виконання умов Додатку №4 до договору №220/19 від 22.02.2024, Адвокатське бюро надало, а Клієнт прийняв наступні послуги:
- підготовка та подача до Господарського суду Одеської області позовної заяви про
 визнання договору укладеним у запропонованій редакції;
- підготовка та подання документів по суті справи №916/4615/24; 
- участь у судових засіданнях під час розгляду справи №916/4615/24.
Загальна вартість послуг за Договором, відповідно до умов Додатку № 4 до Договору, склала 40  000,00 грн., в т.ч. 8  000,00 грн. ПДВ, всього з ПДВ 48  000,00 грн (п. 2).
Сторонами договору узгоджено, що з врахуванням змін податкового статусу Адвокатського бюро після укладення Додатку № 4 від 20.09.2024 року, на раніше визначену вартість послуг нараховується ПДВ з урахуванням вимог Податкового кодексу України (п. 2.1).
Судом першої інстанції було встановлено, що представниками позивача у даній справі були: адвокат Шараг Ольга Вікторівна, яка діяла на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія ВН №1421135 від 16.10.2024 (т. 5 а.с. 121, 122) та адвокат Василик Антон Вікторович, якій на підставі ордеру про надання правничої допомоги серія ВН №1436179 від 20.11.2024 (т. 5 а.с. 69).
Дані ордери були видані адвокатам на здійснення представництва ТОВ “Бона Менте” в Господарському суді Одеської області Адвокатським бюро «НАН».
Так, матеріали справи свідчать, що адвокатом Шараг О.В. підписано та подано до суду позовну заяву, заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідь на відзив на позовну заяву, а також декілька клопотань про відкладення розгляду справи. Також адвокат Шараг О.В.  приймала участь у судових засіданнях 10.11.2024, 29.01.2025, 05.02.2025, 26.02.2025, а адвокат Василик А.В. – у судовому засіданні 05.03.2025, що підтверджується відповідними протоколами судових засідань, які містяться у даній справі.
Таким чином, позивачем надано належні докази в підтвердження факту надання йому Адвокатським бюро послуг в Господарському суді Одеської області на суму 48  000,00 грн, яка є узгодженою сторонами, що є підставою для її розподілу за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, судова колегія вказує, що зазначена сума є фіксованим розміром адвокатської винагороди, який не змінюється в залежності від обсягу наданих послуг та витраченого Адвокатом часу, а отже, є чітко визначеним.
У зв`язку з цим, апеляційний суд наголошує на тому, фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених Договором умов платежу - конкретний склад дій Адвоката, що були вчинені на виконання Договору правової допомоги й призвели до настання відповідних умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
У разі погодження між Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та Клієнтом фіксованого розміру гонорару, такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого Адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги Клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що у даному випадку фіксований розмір гонорару, погоджений між Клієнтом та АБ «НАН» у Додатку №4 від 20.09.2024 до Договору про надання правничої (правової) допомоги №220/19, означає те, що у разі настання визначених таким Договором умов платежу – конкретний склад дій Адвокатського бюро, були вчинені на виконання умов Договору та призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між Клієнтом та його Адвокатським бюро у цій справі, як і не має значення витрачений адвокатами Шараг О.В. та Василиком А.В. час на надання послуг правничої допомоги.
Позивачем не надано до суду доказів фактичної оплати послуг Адвокатського бюро, але, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Вказане підтверджується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.05.2024 у справах №227/2301/21, №206/4841/20, викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та застосована Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 19.01.2022 у справі №910/789/21.
Водночас, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при визначенні суми відшкодування Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20.
Колегія суддів звертає увагу на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Наведена правова позиція викладена у постанові ОП КГС у складі ВС від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та додатковій постанові Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19.
Частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.
Однак, у такому випадку (заявлення клопотання про зменшення судових витрат на адвоката) на сторону (у цьому разі – відповідача) покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Так, судова колегія вказує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності відповідного заперечення сторони або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Як зазначалось вище, відповідач заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись, у тому числі на те, що заявлена сума адвокатських витрат є надміру завищеною. Наводячи обґрунтування своєї позиції, викладених у відповідних запереченнях, КУ “Одесреклама” просила суд відмовити у стягненні судових витрат, заявлених позивачем у якості відшкодування на послуги Адвокатського бюро, що було враховано судом першої інстанції та внаслідок чого було частково задоволено відповідну заяву позивача та відповідне відшкодування було зменшено до 10  000,00 грн.
Проте, відповідач також не згоден і з наведеною сумою, що призначена судом першої інстанції до стягнення, а саме 10  000,00 грн., у зв`язку з чим оспорює останню в суді апеляційної інстанції та просить суд або ще зменшити витрати на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню та встановити суму нижчу, ніж 5  000,00 грн, або взагалі відмовити у такому стягненні.
При цьому, свою позицію відповідач обґрунтовує наявністю додаткових рішень, ухвалених в межах інших господарських справ, за результатом розгляду аналогічних спірних правовідносин між КУ “Одесреклама” та ТОВ “Бона Менте”, відповідно до яких на користь позивача з КУ “Одесреклама” стягували витрати на правничу допомогу у розмірі 5  000,00 грн. І на переконання відповідача така сума стягувалась в справах, що були простіше, ніж дана - №916/4615/24.
Однак, апеляційний суд зауважує, що доводи апелянта, з урахуванням вже здійсненого зменшення адвокатських витрат судом першої інстанції, не спростовують обставин, встановлених судом, а є наданням своєї суб`єктивної оцінки рівню складності тієї чи іншої господарської справи. 
Так, апелянтом не надано жодного належного доказу того, що справи №916/1529/24 та №916/1942/24 є складнішими для адвокатів, ніж справа №916/4615/24, та, відповідно, потребували значно більше часу, витраченого адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг).
Апелянтом не зазначається про будь-яку необ`єктивність додаткового рішення, що оскаржується; не наводиться жодного порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при винесенні відповідного додаткового рішення; доводи, викладені в апеляційній скарзі правильність висновків місцевого господарського суду не спростовують, а полягають лише у незгоді відповідача із сумою, яка визначена судом першої інстанції для стягнення.
Крім того, апелянт, заявляючи, що сума витрат на правничу допомогу у межах справи №916/4615/24 повинна бути меншою ніж 5 000,00 грн., не надає жодних пояснень, яку суму він вважає належної до стягнення.
Таким чином, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги КУ “Одесреклама” з огляду на те, що наведені доводи відповідача є лише припущеннями останнього, що трактуються на власну користь.
Саме лише посилання на складність інших справ у порівнянні з даною справою та незгода апелянта із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат або для  їх додаткового зменшення.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача та стягнення на користь ТОВ “Бона Менте” витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10  000,00 грн. є законним та обґрунтованим.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне додатково зазначити, що вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки наведених учасниками справи обґрунтувань, дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України.
У даному контексті судова колегія вказує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).
Отже, аргументи апелянта про необґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції під час апеляційного перегляду останнього не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Комунальної установи “Одесреклама” на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/4615/24, яке прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, задоволенню не підлягає, а вказане додаткове рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунальної установи “Одесреклама” Одеської міської ради залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.04.2025 у справі №916/4615/24 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 27.06.2025.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Діброва Г.І.
        
        Суддя                                                                                          Принцевська Н.М.