Окрема думка
судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
Крата В. І.,
 
25 червня 2025року
м. Київ
 
справа № 953/18540/19
провадження № 61-2153св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І., касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Київського районного судум.  Харкова від 10 вересня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 січня 2025 року залишив без змін.
 
Не можу погодитися з цією постановою з таких мотивів.
 
1. Про що була ця справа? Про допустимість стягнення збитків (шкоди) з держави внаслідок втрати виконавчого документу (виконавчого напису), внаслідок чого стягувач не зміг отримати виконання.
 
2. Збитки (шкода) протягом 22 років, що діє чинний ЦК України, залишаються однією з найбільш «мертвих» конструкцій. Інколи може навіть скластися враження про те, що існує якийсь імпліцитний (прихований) підхід про недопустимість їх стягнення.
 
3. В практиці касаційного суду склався підхід, що невиконання виконавчого документу не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві кошти на виконання виконавчого документу, не є майновою шкодою. Наприклад:
 
(1) сума шкоди, що була заявлена позивачем до стягнення, є необґрунтованою, оскільки невиконання рішення суду не може ототожнюватися із заподіяною позивачу майновою шкодою, оскільки позивачем не надано доказів безповоротної втрати реальної можливості виконання рішення щодо стягнення з боржника грошових коштів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року в справі № 686/3471/17 (провадження № 61-981св18));
 
(2) невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні). Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18). Таким чином, оскільки розмір збитків, які позивач просив стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19));
 
(3) невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржників. Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 761/7165/17, від 30.11.2022 у справі № 910/10501/19, від 01.02.2023 у справі № 910/14431/18) (див. пункт 68 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 серпня 2023 року в справі № 357/5940/19).
 
4. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
 
4.1. Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
 
4.2. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
 
5. В доктрині приватного права виокремлюється компенсаційна функція приватного права, яка спрямована на відновлення порушених цивільних прав і полягає в наданні таких засобів (зазвичай, грошей), завдяки яким це стало б можливим. Так, при пошкодженні майна особи сплачується його вартість або гроші, необхідні для ремонту; при завданні шкоди здоров`ю особи - кошти для лікування, протезування, реабілітації тощо; при поширенні неправдивої інформації про особу - її спростування та грошова компенсація моральної шкоди та ін. «Сompensare» (з лат.)) означає відшкодовувати або урівноважувати. По своїй суті компенсація в приватному праві - це певні дії задля справедливого «урівноваження» майнової чи немайнової втрати (внаслідок, наприклад, завдання шкоди чи припинення повністю або частково певного суб`єктивного права) шляхом сплати особі грошей, як загального еквіваленту всіх цінностей, або передання їй будь-якого майна такого роду, якості та вартості, що дадуть змогу «залагодити» понесену втрату (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2024 року в справі № 369/3056/21 (провадження № 61-8040св23)).
 
5.1. Тлумачення статей 22, 1166 ЦК України свідчить, що для особи несприятливі наслідки у вигляді збитків (шкоди) можуть, зокрема, наставати внаслідок порушення особистих немайнових та/або майнових прав, неможливості їх реалізації. Цивільному закону невідомі конструкції безкомпенсаційного припинення суб`єктивного права особи чи неможливості його здійснення з незалежних від особи причин. З позицій здорового глузду очевидно, що якщо виконавчий документ не виконаний внаслідок втрати виконавчого документу виконавцем і дублікат такого виконавчого документу неможливо отримати, то сума, яка підлягала стягненню на підставі виконавчого документу є шкодою (збитками).
 
6. За таких обставин, касаційному суду необхідно було постановити ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із необхідністю відступу від висновків, що містяться в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року в справі № 686/3471/17 (провадження № 61-981св18), постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 серпня 2023 року в справі № 357/5940/19).

Суддя                                                                                                            В. І. Крат