ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/365/23  Номер провадження 22-ц/814/284/25	Головуючий у 1-й інстанції Гришко О.Я.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Карпушина Г.Л., Панченка О.О., 
за участю секретаря: Ракович Д.Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом Полтавської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальний заклад «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради, ОСОБА_2 про зобов`язання повернути земельну ділянку
за апеляційною скаргою Полтавської обласної державної (військової) адміністрації на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року,
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016, яка розташована на території Оржицької об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області у власність держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
У позовній заяві Полтавської обласної військової адміністрації вказано, що «Городище «Круча» часу Київської Русі (надалі також «Городище «Круча»), Х-ХІІІ ст., яке розташоване в с. Тарасівка, колишньої Плехівської сільської ради Оржицького району Полтавської області, наразі Оржицької об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області, на правому березі річки Сули, є пам`яткою археології місцевого значення, взята на облік рішенням виконкому Полтавської облради народних депутатів від 23.04.1982 №247 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури, молоді та спорту від 25.02.2020 №1062 (охоронний №2680-Пл).
Позивач вказує, що рішенням 6 сесії 8 скликання Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області від 23.03.2021 надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1600 га для ведення особистого селянського господарства згідно із (КВЦПЗ-01.01.03), що знаходиться на території Оржицької селищної ради в с. Тарасівка Плехівського стростинського округу Лубенського району Полтавської області, кадастровий номер 5323684202:02:005:0016.
19.04.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Оржицької селищної ради внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57708601, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 5323684202:02:005:0016, за суб`єктом ОСОБА_2 
19.12.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016.
19.12.2022 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Черненко О.О. внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №65825949, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 5323684202:02:005:0016, за суб`єктом ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є відомості про те, що власником земельної ділянки кадастровий номер 5323684202:02:005:0016 є ОСОБА_1 .
Департамент культури та туризму звернувся до Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради з листом про надання інформації стосовно того чи перебувають земельні ділянки з кадастровими номерами 5323684202:02:005:0004, 5323684202:02:005:0016, 5323684202:02:005:0002, 5323684202:02:005:0006, 5323684202:02:005:0007, 5323684202:02:005:0008 в межах пам`ятки археології «Городище «Круча» часу Київської Русі, Х-ХІІІ ст., яка розташована в с. Тарасівка, колишньої Плехівської сільської ради Оржицького району Полтавської області, нині — Оржицької об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області. Як вбачається з листа Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради від 22.03.2023 №01- 21/119 у межах території пам`ятки археології «Городище в ур. Круча» в с. Тарасівка на 2022 р. містяться дані у відкритих джерелах (межі про зазначені ділянки були надані органами прокуратури (витяги з проектів чи технічної документації) та доповнені даними з Публічної кадастрової карти) віднайдені про всі 6 запитуваних ділянок. Вони розміщені у південній частині городища (укріпленої частини пам`ятки), та з`явилися тут і були внесені до Публічної кадастрової карти після 2020 р. (відповідно до даних археологічного моніторингу в 2014 та 2019-2020 рр.), зокрема, ділянка з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016, відведена для ведення особистого селянського господарства, площею 0,16 га. Ділянка знаходиться більшою мірою (бл. 0,083 га) в межах пам`ятки археології ще в межах, визначених обліковою документацією 1974 року.
Позивач вказує, що оскільки, спірна земельна ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення «Городище «Круча» часу Київської Русі, Х-ХІІІ ст., яка розташована в с. Тарасівка, взята на облік рішенням виконкому Полтавської облради народних депутатів від 23.04.1982 №247 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури, молоді та спорту від 25.02.2020 №1062 (охоронний №2680-Пл), відтак відноситься до земель історико-культурного призначення, а тому не може перебувати у приватній власності.
У позовній заяві позивач зазначає, що органи місцевого самоврядування отримували інформацію про дану пам`ятку археології (її наявність, межі, площі, охорону) в 1970 році, та 13.11.2019 про що наявний підпис Плехівського сільського голови Оржицького району Полтавської області ОСОБА_3 в акті технічного стану об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини №07 від 13.11.2019. Відтак передача земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, порушує державні інтереси у сфері захисту об`єкті культурної спадщини, ставить під загрозу стан належного збереження пам`яток археології та може призвести до її втрати.
З урахуванням наведеного, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології, та не може бути передана у приватну власність, до спірних правовідносин, на думку позивача, слід застосувати приписи статті 391 ЦК України та частини другої статті 152 ЗК України. У такому разі належним та ефективним способом захисту порушеного права держави є саме вимога про повернення земельної ділянки, яку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. У той же час позивач вважає, що оспорення рішень органу місцевого самоврядування про передачу таких земельних ділянок у власність фізичним особам не є необхідним, оскільки суд у будь-якому випадку зобов`язаний надати їм оцінку в мотивувальній частині судового рішення. За таких обставин пред`явлення окремої позовної вимоги про скасування рішень органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельних ділянок фізичним особам не відповідає критерію ефективності способу захисту порушеного права.
Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано неналежним способом захисту, оскільки замість негаторного позову позивачу необхідно було подавати віндикаційний позов, який є ефективним та сприяючим відновленню порушеного права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірна земельна ділянказнаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення «Городище «Круча» часу Київської Русі Х-ХІІІ ст., яка розташована в с.Тарасівка, взята на облік рішенням виконкому Полтавської обласної ради народних депутатів від 23.04.1982 року № 247 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури, молоді та спорту від 25.02.2020 року №1062, відтак відноситься до земель історико-культурного призначення, а тому не може перебувати у приватній власності.
Вказано, що незаконна передача земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, порушує державні інтереси у сфері захисту об`єктів культурної спадщини, ставить під загрозу стан належного збереження пам`ятки археології та може призвести до її втрати.
З урахуванням наведеного, оскільки дана земельна ділянка знаходиться в межах пам`ятки археології та не може бути передана у приватну власність, до спірних правовідносин слід застосовувати приписи ст. 391 ЦК України та ч. 2ст. 152 ЗК України.
У такому разі належним та ефективним способом захисту порушеного права держави є саме вимога про повернення земельної ділянки, яку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.
У відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Симоненко Т.В., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін.
В обгрунтування відзиву вказував, що визначені позивачем правові підстави для витребування із володіння відповідача не с юридично спроможними, оскільки виділення земельних ділянок у приватну власність здійснювалось без порушень чинного на той час законодавства, тому витребування відповідної частини спірної земельної ділянки у не грунтується на нормах національного та міжнародного законодавства, становить непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном.
Зазначено, що суд першої інстанції при вирішенні спірних правових вірно застосував норми матеріального права та відмовив у позові з належних підстав.
Згідно п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням шостої сесії восьмого скликання Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області від 23.03.2021 ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку площею 0,1600 га для ведення особистого селянського господарства згідно із (КВЦПЗ-01.01.03), що знаходиться на території Оржицької селищної ради в с. Тарасівка, Плехівського стростинського округу, Лубенського району Полтавської області, кадастровий номер 5323684202:02:005:0016 (т. 1 а.с. 64).
Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.04.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Оржицької селищної ради внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57708601, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 5323684202:02:005:0016, за суб`єктом ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 57).
19.12.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016 (т. 1 а.с. 52-55).
Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.12.2022 державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Черненко О.О. внесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №65825949, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки 5323684202:02:005:0016, за суб`єктом ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 56).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 58-59).
«Городище «Круча» часу Київської Русі Х-ХІІІ ст., яке розташоване в с. Тарасівка Лубенського району Полтавської області (колишньої Плехівської сільської ради Оржицького району Полтавської області) є пам`яткою археології місцевого значення, взято на облік рішенням виконкому Полтавської облради народних депутатів від 23.04.1982 №287 та занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури, молоді та спорту від 25.02.2020 №1062 (охоронний №2680-Пл) (т. 1 а.с. 4-15, 36-50, 67).
Остання паспортизація об`єкта культурної спадщини відбулася в 1974 році, що підтверджується паспортом об`єкта від 29.11.1974 року. Згідно вказаного паспорту границі охоронної зони затверджені рішенням виконкому Полтавської обласної ради від 08.07.1975 року № 301. Відповідно схематичного генплану місця розташування пам`ятника межами охоронної зони є річка Сула, старе кладовище, житловий будинок та дорога (т. 1 а.с. 24-35).
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, оскільки належним способом захисту порушеного права буде пред`явлення саме віндикаційного позову, який в даному випадку є ефективним та сприятиме відновленню порушеного права.
Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Місцевий суд, ухвалюючи рішення про відмову в позові зазначив про те, що власник з дотриманням вимог ст.388ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, а тому належним способом захисту вважав пред`явлення віндикаційного позову.
Між тим, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
До земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби (ст. 53 ЗК України).
За змістом ч. 1 ст. 54 ЗК України землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Відповідно до пункту г) ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідального фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 6 ст. 17 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.
Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством. Землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.
Як вбачається з листа Комунального закладу «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради від 22.03.2021 №01-21/199 у межах території пам`ятки археології «Городище в ур. Круча» в с. Тарасівка на 2022 р. містяться дані у відкритих джерелах (межі про зазначені ділянки були надані органами прокурати (витяги з проектів чи технічної документації) та доповнені даними з Публічної кадастрової карти)віднайдені про всі 6 запитуваних ділянок. Вони розміщені у південній частині городища (укріпленої частини пам`ятки), та з`явилися тут і були внесені до Публічної кадастрової карти після 2020 року.(відповідно до даних археологічного моніторингу в 2014 та 2019-2020 рр.) зокрема ділянка з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016, відведена для ведення особистого селянського господарства, площею0 ,16 га, прізвище власника – ОСОБА_2 . Заходиться повністю в межах пам`ятки археології ще в межах, визначених обліковою документацією 1974 року.
Оскільки, спірна земельна ділянка 5323684202:02:005:0016 знаходиться в межах пам`ятки археології місцевого значення «Городище «Круча» часу Київської Русі, Х-ХІІІ ст., яка розташована в с. Тарасівка, взята на облік рішенням виконкому Полтавської облради народних депутатів від 23.04.1982 року №247 та занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України наказом Міністерства культури, молоді та спорту від 25.02.2020 року№1062 (охоронний «2680-Пл), відтак відноситься до земель історико-культурного призначення, а тому не може перебувати у приватній власності.
Так, органи місцевого самоврядування отримували інформацію про дану пам`ятку археології (її наявність, межі, площі, охорону) в 1970 році, та 13.11.2019 році про що наявний підпис Плехівського сільського голови Оржицького району Полтавської області ОСОБА_4 в акті технічного стану об`єкта (пам`ятки) культурної спадщини №07 від 13.11.2019 року.
Відтак незаконна передача земельної ділянки на якій розташована пам`ятка археології, порушує державні інтереси у сфері захисту об`єктів культурної спадщини, ставить під загрозу стан незалежного збереження пам`ятки археології та може призвести до її втрати.
Колегія суддів вважає, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), з огляду на чинне законодавство є неможливим, а відтак розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника, яким в даному випадку є ОСОБА_1 .
Таким чином, зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.
Власник земельної ділянки на якій розташовані пам`ятки археології може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку.
При цьому колегія суддів наголошує на тому, що отримання громадянами та юридичними особами у власність земельної ділянки історико-культурного значення, на якій розташована пам`ятка археології суперечить вимогам законодавства. Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника.
Землі історико-культурного значення, на яких розташовані пам`ятки археології віднесено до категорії особливо цінних земель, а тому повернення земельної ділянки історико-культурного значення фонду державі, на думку колегії суддів, слід розглядати як негаторний, а не віндикаційний позов, який можна заявити впродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця цієї ділянки.
Аналогічний висновок, який стосується незаконної передачі у приватну власність земель історико-культурного значення, на яких розміщено пам`ятку археології, викладено у постанові Верховного Суду по справі № 557/303/21 (провадження № 61-3305св22) від 05 жовтня 2022 року.
Так, позивачем однозначно доведено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016, належна відповідачу, знаходиться повністю в межах пам`ятки археології ще в межах, визначених обліковою документацією 1974 року, що не було спростовано стороною відповідача в ході судового розгляду.
Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові ВС від 19 березня 2025 року, справа №543/245/23.
У відповідності до ст.ст.12, 13 ЦПК України сторони несуть тягар по доведенню обставин, якими обґрунтовують позовні вимоги та заперечення.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Однак, відповідачем зазначена обставина щодо розташування земельної ділянки в межах пам`ятки археології в порядку, визначеному ст.ст.12,81 ЦПК України не спростована.
Таким чином висновки суду першої інстанції не гуртуються на законі і не відповідають зібраним по справі доказам, у зв`язку з чим оскаржуване рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Таким чином, рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Полтавської обласної військової адміністрації та зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016, яка розташована на території Оржицької об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області у власність держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, а за подання апеляційної скарги сплачено 4026,00 грн.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується пенсійним посвідченням, а тому належить до переліку осіб, які відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6710,00 грн, оскільки відповідач є особою з інвалідністю другої групи та звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 367,374,376, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Полтавської обласної державної (військової) адміністрації – задовольнити.
Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 червня 2024 року – скасувати. Ухвалити нове.
Позов Полтавської обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа: Комунальний заклад «Центр охорони та досліджень пам`яток археології» Полтавської обласної ради, ОСОБА_2 про зобов`язання повернути земельну ділянку – задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5323684202:02:005:0016, яка розташована на території Оржицької об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області у власність держави в особі Полтавської обласної військової адміністрації.
Компенсувати Полтавській обласній військовій адміністрації за рахунок держави понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6710,00 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 серпня 2025 року.

Головуючий                                                         Т.В. Одринська

Судді:                                                                 Г.Л. Карпушин

                                                                       О.О. Панченко