Унікальний номер справи 755/1461/25
Номер апеляційного провадження 33/824/3063/2025
Суддя суду першої інстанції О.А. Дзюба 
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем    України
 
10 липня  2025  року                                                                                                        місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л.Д., переглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Писаренком Максимом Олександровичем, на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року про притягнення
 
ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
РНОКПП НОМЕР_1 
громадянина України,
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 
  
до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП,
 
у с т а н о в и в :
 
Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним в своєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено  на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мініумів доходів громадян, що станом на день розгляду справи справи становить 17 000,00 з позбавленням права керування транспотними засобами на строк 1 рік.
Судом встановлено, що 06.01.2025 о 12 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Труханівській, 1 ОСОБА_1 керував автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.  Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Драгер». Результат огляду 2.00 проміле.
Не погоджуючись з постановою судді, захисник ОСОБА_1 - адвокат Писаренко М.О. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та поцесуального законодавства, суд не з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи. 
Зауважує, що всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, інспектор патрульної поліції не надав ОСОБА_1 можливості у повній мірі заперечити наявність в його діях складу адміністратвиного правопорушення та на місці надати свої пояснення, скористатися правовою допомогою.
В оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини водія ОСОБА_1 , у скоєнні адміністративного правопорушення, з матеріалів відеофайлів з нагрудної бодікамери   наданих правцівниками поліції взагалі не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Skoda», не встановено місце зйомки, хто саме знімає відео не відомо, невстановлені особи які стоять біля автомобіля. 
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що при оформленні матеріалів про адміністратвине правопорушення було допущено порушення вимог ст.  266 КУпАП, вважає, що прротокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 214046 від 06.01.2025 не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом.
Судом не встановлнено фактичні оставини справи, зроблено невідповідні висновки, суд взяв до уваги неналежні, недопустимі, недостовірні та недостатні докази, за якими не можна встановити вину, суд не викликав свідків для допиту, належним чином не дослідив протокол про адміністративне правопорушення.
Апеляційна скарга також містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2025, яке обґрунтоване тим, що постанова не вручена ОСОБА_1 - особисто в судовому засіданні та поштою надіслана не була. З постановою ознайомився лише 17.04.2025 з ЄДРСР.
Вперше захисником Поганюка Н.В. було подано апеляційну скаргу своєчасно, з урахуванням належного ознайомлення з постановою, однак її судом було залишено без розгляду та повернуто особі яка її подала оскільки не було додано витяг з договору про надання правничої допомоги. 
Вдруге захисник ОСОБА_1 - адвокат Писаренко М.О. звернувся з апеляційною скаргою 23 травня 2025 через підсистему «Електронний суд».
На підставі викладеного просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції від 21 березня 2025 року.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова була винесена 21 березня 2025 року. Відомості щодо надсилання постанови ОСОБА_1 або його захисику матеріали справи не містять. Апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що з постановою  ознайомився в ЄДРСР.
Доказів вручення ОСОБА_1 копії постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 21.03.2025 матеріали справи не містять.
З метою доступу до правосуддя, суд дійшов висновку про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року пропущений з поважних причин.
Обмеження на реалізацію право на оскарження, яке може полягати у не поновленні строку скаржнику, порушить саму суть права. Фактично, без поновлення строку на подання апеляційної скарги, скаржник буде позбавлений на реалізацію важливого елемента права на справедливий суд, як право на звернення до апеляційного суду за захистом своїх прав.
За таких обставин, клопотання  ОСОБА_1 , подане захисником Писаренком М.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_1 - адвокат Писаренко М.О. підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених підстав.
Переглянувши справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника  ОСОБА_1 - адвокат Писаренко М.О.,проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Так стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`янінн.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Вказані положення Кодексу повністю кореспондуються з положеннями Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 №1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
За приписами пункту 1 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів проводиться поліцейським лише за наявності у водіїв ознак алкогольного сп`яніння, в той час, як пунктом 12 цього розділу передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
При цьому згідно п.3 Розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , встановлено, що суддя суду першої інстанції розглянув справу у відповідності до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчинення правопорушення та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
Так, переглядаючи справу в межах доводів поданої адвокатом Писаренком М.О., апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 , визнано винним у порушенні ним п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та підтверджується наявними в матеріалах справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії EPP1 № 214046 від 06.01.2025, складеним стосовно ОСОБА_1 , у якому зазначено, що останній керував транспортним засобом «Skoda»», д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, роздруківкою результатів тесту із застосуванням приладу Drager 6820, прилад ARJL-0314, тест 5625; чеком теста з приладу Drager 6820 від 06.01.2025, прилад ARJL-0314, тест 5625; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів; відеозаписом № 214046 з камери поліцейського, на якому зафіксована вказана подія, що підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді.
Усім зазначеним доказам суд першої інстанції надав належну оцінку та правильно визнав винним  ОСОБА_1  у порушенні пункту 2.9 а) ПДР України та вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Із наявного в матеріалах справи відеозапису нагрудної камери працівника поліції вбачається згода ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Drager 6820, прилад ARJK-0314 на місці зупинки, результат огляду становить 2,00 % проміле. Із вказаним результатом ОСОБА_1 погодився. Будь - яких заперечень не висловлював.
Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять жодного доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції, то такі доводи апеляційної скарги є неспроможними, з огляду на наступне.
Факт керування особою, яка має ознаки алкогольного сп`яніння, транспортним засобом підлягає доказуванню у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення за допомогою доказів, вичерпний перелік джерел яких визначений у ст. 251 КУпАП.
Апеляційний суд дослідив відеозапис з бодікамери поліцейського № 214046 та дійшов висновку, що суддя суду першої інстанції надав вірну оцінку даному доказу.
Отже, відеозапис з бодікамери поліцейського № 214046 є допустимим доказом, якому судом першої інстанції надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами, які доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Із відеозапису з бодікамери працівника поліції вбачається, що запис ведеться уже після зупинки автомобіля ««Skoda»», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Поліцейськими повідомлено водію причину зупинки автомобіля під його керуванням, це те, що останній не увімкнув покажчик повороту при зміні напрямку руху. Отже, у працівників поліції була наявна причина для зупинки автомобіля, а саме, порушення водієм правил дорожнього руху та твердження ОСОБА_1 про те, що він автомобілем не керував, не відповідає дійсності.
Порушень вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, які можуть бути підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.
Так, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог статті 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Особа відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення підписала його. Згідно протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить його підпис в протоколі про адміністративне правопорушення.
При цьому будь - яких зауважень особа, відносно якої складено протокол, щодо нероз`яснення йому прав, вказаних у протоколі, обставин правопорушення не зазначив в останньому.
Уже під час перегляду справи у суді, усвідомивши відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 , намагаючись уникнути відповідальності за скоєне правопорушення, свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не визнає.
Однак, протокол про адміністративне правопорушення не містить будь-яких пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з приводу незгоди з його змістом, з результатом приладу Drager Alcotest, як і не містить жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення. Таким чином, будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Частиною 2 статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до пункту 11 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Уповноважені підрозділи органів Національної поліції наділені владними управлінськими функціями, та вжиття відповідних заходів, а тому оскарження їх дій та прийнятих ними рішень носить публічно-правовий характер та має розглядатись адміністративним судом в порядку визначеному КАС України.
Переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. Усі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Дії поліцейських жодним чином не призвели до звуження чи обмеження конвенційних та/або конституційних прав водія чи його основоположних свобод, не обмежили його в можливостях ефективно використати свої права, та не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність та достовірність.
          Реалізувавши своє право керувати автомобілем, ОСОБА_1 , тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Отже, його вина у порушенні п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, за обставин, викладених у постанові судді, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами зазначеними вище.
Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким суддя надав належну правову оцінку, з такою оцінкою доказів погоджується і суд апеляційної інстанції.
Отже, апеляційний суд вважає, що будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді викладені у постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами. Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості та в своїй сукупності підтверджують факт порушення ОСОБА_1  п. 2.9 а) Правил дорожнього руху.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 , п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного перегляду справи.
Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі щодо практики Європейського суду з прав людини і правових висновків Верховного Суду та висновків апеляційних судів, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону та повністю доводять вину водія ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9. а) Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 130 КУпАП.
Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ним п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та такою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що повністю підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта  із прийнятою суддею постановою та свідчать про намір ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, проте висновків судді вони не спростовують.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 , пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року є законною та обґрунтованою.
Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Поновити захиснику  ОСОБА_1 - адвокату Писаренку Максиму Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 - адвоката Писаренка Максима Олександровича залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 рокузалишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                           Л. Д. Поливач