ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2025 р.           Справа№ 911/2713/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тарасенко К.В.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Коробенка Г.П. 

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.
за участі представників учасників справи: 
прокурор: Білоконь І.А.
від позивача: Новицька А.О.
від відповідача: Корнійчук Я.П.
від третьої особи: Семко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд»
на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 (дата складання та підписання повного тексту рішення 04.07.2024)
у справі № 911/2713/23 (суддя - Подоляк Ю.В.)

за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації
до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»
про витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог 
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Заступника керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі  позивач) до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» (далі  відповідач) про усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 (індексний номер рішення 62299856 від 15.12.2021); усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 шляхом її повернення від АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації.
У подальшому, Київська обласна прокуратура подала заяву про зміну предмета позову від 29.01.2024, у якій просила суд позовні вимоги розглядати в наступній редакції: «Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015».
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної власності відбулося незаконно за відсутності відповідних правових підстав. Набуття відповідачем у власність вказаної земельної ділянки та державна реєстрація права власності на неї за відповідачем здійснено всупереч вимог ст.ст. 20, 55, 56, 84, 116, 141, 149 Земельного кодексу України та ст.ст. 5, 7, 57 Лісового кодексу України, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації в порядку ст. 387 Цивільного кодексу України.
Протокольною ухвалою від 20.02.2024 судом прийнято заяву прокуратури та ухвалено розглядати позовні вимоги в редакції заяви про зміну предмета позову від 29.01.2024.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/2713/23 позов задоволено повністю.
Витребувано на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015.
Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" на користь Київської обласної прокуратури 67 824 грн. витрат по сплаті судового збору.
Приймаючи зазначене рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України, наявні правові підстави для її витребування з незаконного володіння товариства на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що прокурор з урахуванням фактичних обставин даної справи не пропустив строк позовної давності за позовними вимогами у даній справі. 

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд"    звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд задовольнити апеляційну скаргу та винести постанову, якою в задоволенні позову Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовити в повному обсязі.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.07.2024 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2713/23 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 по справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/2713/23.
07.08.2024 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/2713/23 - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
26.09.2024 до канцелярії суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків з доказами доплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2713/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 та призначено розгляд справи на 09.10.2024.
09.10.2024 через систему «Електронний суд» від Київської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу.
09.10.2024 до початку судового засідання через відділ документообігу суду від Київської обласної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи №911/2713/23 без участі представника Київської обласної державної адміністрації.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 відкладено розгляд справи № 911/2713/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Аргумент фонд" на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 на 21.11.2024.
Розпорядженням керівника апарату суду від 20.11.2024 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2024 у справі визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Коробенко Г.П., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 прийнято до провадження справу №911/2713/23 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді - Коробенко  Г.П., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2024 оголошено перерву у судовому засіданні у справі № 911/2713/23 до 23.01.2025.
23.01.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 розгляд справи № 911/2713/23 призначено на 13.02.2025.
13.02.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. у відпустці за сімейними обставинами.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 розгляд справи № 911/2713/23 призначено на 13.03.2025.
13.03.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в місті Києві.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 призначено розгляд справи    № 911/2713/23 на 20.03.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2025 відкладено розгляд справи № 911/2713/23  на 28.05.2025.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без врахування судової практики, на яку посилався відповідач.
В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає наступне:
- судом фактично застосована приюдиційність обставинам та фактам які встановлені у справі №372/276/15-ц, однак проігноровано, що преюдиційність не може застосовуватись при різному складі учасників, а саме різні позивачі на користь яких витребовувалась земельна ділянка;
- судом проігноровано, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зареєструвало за собою право власності на підставі рішення Обухівського районного суду від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яке набрало законної сили та станом на сьогоднішній день не скасовано, а тому у відповідності до приписів Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим до виконання;
-  позивачем проігноровано свої права та обов`язки щодо реєстрації права власності на земельну ділянку за державою, і саме з вини позивача відбулись обставини того, що станом на сьогодні відповідач змушений в судовому порядку доводити свою добросовісність набуття права власності на Земельну ділянку;
- позовна заява Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації подана зі спливом позовної давності.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Прокурор у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи наступне:
- прокурором обрано належний спосіб захисту інтересів держави шляхом заявлення віндикаційного позову;
- прокуратурою своєчасно забезпечено реальне виконання рішення Обухівського районного суду від 19.03.2015 у справі №372/276/15-ц;
- рішеннями у справі № 372/276/15-ц судами усіх інстанцій встановлено обставини неправомірного вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення із земель державної власності, що перебуває в постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство», що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом;
- зі змісту судового рішення у цивільній справі № 372/3487/15-ц вбачається, що судове рішення у цій справі не містить встановлених обставин щодо наявності чи відсутності прав фізичних та юридичних осіб на спірну земельну ділянку, а ТОВ «Фінансова компанія Інвестохіллс Веста» будучи учасником справи № 372/276/15-ц, зареєструвала за собою право власності на спірну ділянку лише після ухвалення остаточного рішення у даній справі; 
- зважаючи на те, що на момент набуття відповідачем спірної земельної ділянки відомості, які вказували на те, що з приводу такої ділянки існував судовий спір, за наслідками якого остання витребувана на користь держави,були наявні як у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так і в Єдиному державному реєстрі судових рішень, АТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний фонд «Аргумент фонд» за жодних обставин не можна вважати добросовісним набувачем спірної земельної ділянки.
Прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

2.4. явка в судове засідання 
У судове засідання 28.05.2025 з`явились представники учасників справи.
Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.
Прокурор, позивач та третя особа заперечили проти доводів апеляційної скарги та просили суд відмовити в її задоволенні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. обставини встановлені судом і визначення відповідно до них правовідносин; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права
Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському держлісгоспу для ведення лісового господарства» від 23.06.2003 № 333 у постійне користування Козинському лісництву передано 1155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, в тому числі 492,5 га на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району.
Розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області «Про передачу земельних ділянок у власність» від 29.12.2003 № 746 затверджено технічну документацію із складання державних актів на право приватної власності на землю в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у приватну власність земельні ділянки громадянам України для ведення особистого селянського господарства загальною площею 41,046 га.
На підставі вказаного розпорядження державні акти на право власності на земельні ділянки отримали, зокрема: ОСОБА_1 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії РЗ № 278372 від 30.12.2003), ОСОБА_2 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії РЗ № 278373 від 30.12.2003), ОСОБА_3 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії РЗ № 278375 від 30.12.2003), ОСОБА_4 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії РЗ № 278376 від 30.12.2003), ОСОБА_5 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії РЗ № 278378 від 30.12.2003), ОСОБА_6 (державний акт на право власності на землю площею 1,001 га серії РЗ № 278379 від 30.12.2003), ОСОБА_7 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії РЗ № 278374 від 30.12.2003), ОСОБА_8 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії РЗ № 278377 від 30.12.2003).
Вказані фізичні особи на підставі договорів купівлі-продажу від 09.03.2006 за № 698, 710, 707, 683, 704, 701, 761, 755 відчужили належні їм земельні ділянки загальною площею 8,0032 га на користь ОСОБА_9 , яким, у свою чергу, отримано державний акт від 28.03.2006 серії ЯГ № 233834 на право власності на земельну ділянку площею 8,0032 га з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Рішенням Старобезрадичівської сільської ради від 18.08.2006 № 93 (підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення) цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 змінено з особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, про що ОСОБА_9 видано державний акт на право власності на землю від 25.10.2006 серії ЯД № 658673.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київськогї області, ОСОБА_9 , Старобезрадичівської сільської ради, за участю ряду третіх осіб про визнання недійсними розпорядження, рішення, акта на право власності на землю, витребування земельної ділянки та визнання права постійного користування на неї задоволено повністю. Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.03 № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність земельних ділянок, загальною площею 8,0032 га ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Визнано недійсним підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18.08.06 № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради». Визнано недійсним державний акт серії ЯД № 658673 від 25.10.06, виданий на ім`я ОСОБА_9 , з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015. Витребувано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_9 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015. Визнано за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 8,0032 га, з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015.
Вказане рішення у справі № 372/276/15-ц мотивоване тим, що з державної власності без згоди Київського обласного управління лісового та мисливського господарства та згоди землекористувача ДП «Київське лісове господарство», незаконно вибули земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 8,0032 га в кварталі 110 Козинського лісництва, виділах 13-20 ДП «Київське лісове господарство» шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.03 № 746 в частині передачі у власність земельних ділянок загальною площею 8,0032 га ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , чим порушено інтереси держави.
На виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, державним реєстратором 21.08.2015 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування за ОСОБА_9 , права власності на вказану земельну ділянку (індексний номер рішення 23844038).
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, було оскаржено в судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Так, остаточною постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021 залишено без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц.
Звертаючись з даним позовом до суду прокурор зазначав, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та розташована в межах виділів 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20 кварталу 110 Козинського лісництва та була неправомірно відведена у приватну власність фізичних осіб, що встановлено зазначеним вище судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, яким позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_9 , Старобезрадичівської сільської ради, за участю ряду третіх осіб про визнання недійсними розпорядження, рішення, акта на право власності на землю, витребування земельної ділянки та визнання права постійного користування на неї задоволено повністю. Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.03 № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність», в частині передачі у власність земельних ділянок, загальною площею 8,0032 га ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Визнано недійсним підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18.08.06 № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради». Визнано недійсним державний акт серії ЯД № 658673 від 25.10.06, виданий на ім`я ОСОБА_9 , з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015. Витребувано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_9 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015. Визнано за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 8,0032 га, з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015.
Водночас у ході виконання вказаного судового рішення встановлено, що спірну земельну ділянку відчужено на користь третіх осіб.
Так, між ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» та ТОВ «Анталія Плюс» - боржник було укладено кредитний договір 29.06.2011 № 669-290611/І зі змінами та доповненнями, у відповідності з яким банк надав кредит ТОВ «Анталія Плюс» та відкрив відновлювальну мультивалютну відкличну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 41684595 грн. 00 коп. на строк до 24.03.2015р.
З метою забезпечення зобов`язань боржника між ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» та ОСОБА_9 , було укладено іпотечний договір від 29.06.2011 року. Відповідно до умов іпотечного договору предметом іпотеки є - земельна ділянка площею 8,0032 га з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району Київської області.
У зв`язку з невиконанням ТОВ «Анталія Плюс» своїх зобов`язань, які забезпечені іпотекою, банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» до ОСОБА_9 , за участю третьої особи - ТОВ «Анталія плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені повністю. В рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Анталія Плюс» перед ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» за кредитним договором № 437-290611 від 29.06.2011 року у розмірі 61 250 752 грн., 21 коп., в межах вартості предмета іпотеки звернуто стягнення на предмет іпотеки, за договором іпотеки № 669-290611/І, посвідченим 29.09.2011 року приватним нотаріусом Київського КМНО Васько А.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 1863, шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_9 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658673, виданого 25.10.2006 року Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області на підставі рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області 4 сесії 5 скликання від 18 серпня 2006 року, яка розташована в Київській області, Обухівського району с. Старі Безрадичі, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку за ціною визначеною на підставі звіту про оцінку майна від 06.03.2015 року в сумі 26 773 105 грн. 00 коп. Припинено право власності ОСОБА_9 на предмет іпотеки земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658673, виданого 25.10.2006 року Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області, яка розташована в Київській області, Обухівського району с. Старі Безрадичі, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку.
Між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір від 27.12.2018 № UKR.-2018-1 про відступлення прав вимоги, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія «Веста» перейшли права вимоги, що існували на момент переходу цих прав за кредитним договором № 437- 290611 від 29.06.2011, укладеним між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Анталія Плюс».
Між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір 27.12.2018 про відступленпя прав за договором іпотеки від 29.06.2011 № 669-290611/1, що укладений між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_9 .
Загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Веста», оформленими протоколом від 06.08.2019, ТОВ «Фінансова компанія «Веста», перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».
22.04.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на підставі заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» до ОСОБА_9 , за участю третьої особи - ТОВ «Анталія плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015.
У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відчужено земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», яке в свою чергу згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.04.2023 № 328956500, є власником земельної ділянки площею 8,0031 га з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015.
Як зазначає прокурор, вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної власності відбулося незаконно за відсутності відповідних правових підстав. Набуття відповідачем у власність вказаної земельної ділянки та державна реєстрація права власності на неї за відповідачем здійснено всупереч вимог ст.ст. 20, 55, 56, 84, 116, 141, 149 Земельного кодексу України та ст.ст. 5, 7, 57 Лісового кодексу України, а тому підлягає витребуванню з незаконного володіння Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації в порядку ст. 387 Цивільного кодексу України.
В якості доказів, які підтверджують заявлені позовні вимоги прокурор посилається, зокрема, на такі документи, які надає до матеріалів справи:
- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.02.2012 № 45/01, складений державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Управління Держземінспекції Головного Держкомзему у Київській області, відповідно до якого у результаті перевірки встановлено, що ряд земельних ділянок, серед яких і земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 накладаються на землі лісового фонду (110 квартал Козинського лісництва, виділи 13-20), що знаходяться в постійному користуванні ДП «Київський лісгосп»; 
- лист Управління Держземагенства в Обухівському районі Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.11.2014 № 1.1-24/245, відповідно до якого, зокрема, в архіві управління відсутні, не обліковуються та розробником на зберігання не передавалися другі примірники державних актів на право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;
- лист ДП «Київське лісове господарство» від 26.11.2014 № 02-868, в якому підприємство повідомляє про те, що земельна ділянка площею 34,0127 га, частина якої перебуває у власності, зокрема ОСОБА_9 знаходиться на території земель лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 110. Земельна ділянка площею 8,0032 га за кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 накладається на землі які обліковуються за матеріалами лісовпорядкування 2003 року;
- Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, яким, зокрема, витребувано спірну земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_9 ;
- лист Філії «Київське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 11.12.2023 № 02-1174, відповідно до якого згідно знімків з бази ДЗК земельна ділянка з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 накладається на квартал 110 виділів 14-20 Козинського лісництва. До вказаного листа додано копії планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування   2003 та 2014 років (протокол другої лісовпорядної наради від 10.07.2015 з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» Київської області; протокол першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 03.06.2014; протокол другої лісовпорядної наради від 14.04.2005 з розгляду проекту організації і розвитку лісового господарства Київського держлісгоспу Київської області на 2004 - 2013 роки (складений за даними розширеного безперервного лісовпорядкування 2003 року); план лісонасаджень ДП «Київський лісгосп» Козинське лісництво. Лісовпорядкування 2014 року; план лісонасаджень Козинського лісництва Виробничої частини ДЛГО «Київської області. Лісовпорядкування 2013 року; проект організації та розвитку лісового господарства виробничої частини ДЛГО «Київліс» Державного лісгосподарського об`єднання «Київліс», 2004 рік; проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Київське лісове господарство» Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Козинське лісництво 2015 рік.
Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» заперечує проти позовних вимог з підстав, які зводяться до того, що прокурор як на підставу позову посилається на преюдиційність рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, яким, зокрема, витребувано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_9 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 та визнано за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування на неї, а також прокурор зазначає те, що втручання держави у право власності відповідача є виправданим з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, ігноруючи при цьому існування іншого рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яким, зокрема, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_9 , припинено його право власності на вказану земельну ділянку та не звертає увагу на той факт, що саме з вини власника та користувача спірної земельної ділянки, які зловживаючи та повністю ігноруючи свої обов`язки, щодо реєстрації права власності та користування на неї, Відповідач змушений шукати захисту та доводити свою добросовісність, відносно вільного володіння та користування своїм майном - спірною земельною ділянкою, яке ним було набуто на підставі дійсного договору купівлі-продажу. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц набрало законної сили 15.05.2015, про що свідчить відмітка суду на тексті судового рішення, і саме з цього строку власник та користувач спірної земельної ділянки наділені усіма правами наданими Законом, щодо реєстрації за собою права власності та користування на спірну земельну ділянку та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав. Що в свою чергу призвело б до того, що ПАТ «Європейський газовий банк» не включило до складу лоту спірну земельну ділянку та не виставляло право вимоги за договором іпотеки від 29.06.2011 № 669-290611/1 на прилюдних торгах, а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» 22.04.2021 не реєструвало б за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду по справі № 372/3487/15, та як наслідок відповідач не укладав договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Відповідач вказує, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яке набрало законної сили та станом на сьогоднішній день не скасовано, а тому у відповідності до приписів Конституції України, ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду, яке є чинним та обов`язковим до виконання, то відсутні правові підстави для її витребування у відповідача - добросовісного набувача, оскільки добросовісний набувач придбав це майно в особи, яка мала право його відчужувати. Відповідач також посилається на безпідставність посилань прокурора на преюдиційність рішення у справі від 19.03.2015 № 372/276/15-ц. З огляду на викладене, відповідач вважає, що позов прокуратури є безпідставним та таким що не підлягає задоволенню.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з того, що спірна земельна ділянка є землею державної форми власності лісогосподарського призначення, відноситься до лісового фонду, незаконно вибула з власності держави за відсутності відповідних правових підстав шляхом неправомірного її відведення у власність фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набута у власність відповідачем від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею та зареєстрована за відповідачем всупереч перелічених вище норм земельного та лісового законодавства України.
Однак,  перевіривши матеріали справи та оцінивши доводи учасників справи, з наведеними висновками Господарського суду Київської області не вбачає за можливе погодитись суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 14 Конституції України, яка кореспондується з положеннями ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга       статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. 
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 372/1684/14-ц).
Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70).
З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).
Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18, пункти 95-98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.
Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). 
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. 
При цьому, до кола обставин, що підлягають доказуванню за віндикаційним позовом,належить, зокрема, встановлення судом факту виникнення (набуття) позивачем права власності на спірне майно, а отже, чи є особа власником індивідуально-визначеного майна, яке вона просить витребувати. Обов`язок доказування таких обставин покладається на позивача, в той час коли відповідач має право спростувати такі обставини.
Як було зазначено вище, предметом даної справи є витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015».
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що вибуття спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення з державної власності відбулося незаконно за відсутності відповідних правових підстав. 
Як на підставу заявлених вимог прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка була неправомірно відведена у приватну власність   фізичних осіб, що встановлено судовим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції фактично ґрунтується на преюдиційності рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеного в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
У постанові від 08.08.2019 у справі N 922/2013/18, Верховний Суд навів висновок, за яким звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. 
Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин)повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. За загальним правилом, на національному рівні в Україні преюдиція в господарському процесі заснована на правилі врахування фактів з позицій їхньої законності та обґрунтованості як встановлених обставин, що мають значення для вирішення справи. Водночас це своєрідне юридичне припущення може бути спростоване в разі виникнення нововиявлених обставин чи з огляду на інші врегульовані законом підстави. Потрібно обирати належні категорії (власне, ті, що потрібні для справедливого та неупередженого розгляду та вирішення спору).
Згідно з постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №826/3356/13а преюдиційні факти потрібно відрізняти від оцінки обставин іншим судом. Преюдиційні факти це явища дійсності, істинність яких вже було встановлено в рішенні, що виключає необхідність їх повторного з`ясування, тоді як юридична оцінка фактів це оцінне судження, зроблене судом під час зіставлення факту з нормою права, яка регулює відповідну сферу правовідносин. 
Більше того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що судове рішення, ухвалене у справі, ні за яких обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі. Зокрема, судове рішення про задоволення позову стосується особи, щодо якої ухвалено це рішення, і не визначає права чи обов`язки інших осіб. Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі №504/2457/15-ц».
Як було зазначено вище, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_9 , Старобезрадичівської сільської ради, за участю ряду третіх осіб про визнання недійсними розпорядження, рішення, акта на право власності на землю, витребування земельної ділянки та визнання права постійного користування на неї задоволено повністю. Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.03 № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність», в частині передачі у власність земельних ділянок, загальною площею 8,0032 га ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Визнано недійсним підпункт 4 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району від 18.08.06 № 93 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам (згідно додатку) на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради». Визнано недійсним державний акт серії ЯД № 658673 від 25.10.06, виданий на ім`я ОСОБА_9 , з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015. Витребувано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_9 земельну ділянку площею 8,0032 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015. Визнано за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 8,0032 га, з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України (положення якої кореспондуються зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Тобто, рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишене в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021, набрало законної сили після 21.01.2021. 
Водночас, суд звертає увагу, що вказаним судовим рішенням визнано право постійного користування на спірну земельну ділянку за землекористувачем.
Судова колегія вважає, що оскільки позов у справі № 372/276/15-ц був в інтересах державного підприємства (землекористувача), а не держави як в даній справі, то відповідна справа не може бути покладена в основу рішення суду як преюдиційна.
Між іншим, суд враховує, що позивачем не було зареєстровано право власності на земельну ділянку за державою.
Разом з цим, на переконання судової колегії, Господарський суд Київської області при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував наявності рішення Обухівського районного суду від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» до ОСОБА_9 , за участю третьої особи - ТОВ «Анталія плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені повністю. В рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Анталія Плюс» перед ПАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» за кредитним договором № 437-290611 від 29.06.2011 року у розмірі 61 250 752 грн., 21 коп., в межах вартості предмета іпотеки звернуто стягнення на предмет іпотеки, за договором іпотеки № 669-290611/І, посвідченим 29.09.2011 року приватним нотаріусом Київського КМНО Васько А.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 1863, шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК» на земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю ОСОБА_9 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658673, виданого 25.10.2006 року Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області на підставі рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області 4 сесії 5 скликання від 18 серпня 2006 року, яка розташована в Київській області, Обухівського району с. Старі Безрадичі, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку за ціною визначеною на підставі звіту про оцінку майна від 06.03.2015 року в сумі 26 773 105 грн. 00 коп. Припинено право власності ОСОБА_9 на предмет іпотеки земельну ділянку, загальною площею 8,0032 га, що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 658673, виданого 25.10.2006 року Старобезрадичівською сільською радою Обухівського району Київської області, яка розташована в Київській області, Обухівського району с. Старі Безрадичі, кадастровий номер 3223187700:12:028:0015, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку.
Як було зазначено вище, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зареєструвало за собою право власності на підставі рішення Обухівського районного суду від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц. 
Вказане рішення набрало законної сили та не скасоване у встановленому порядку.
У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відчужено земельну ділянку з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015 на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд», яке в свою чергу згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.04.2023 № 328956500, є власником земельної ділянки площею 8,0031 га з кадастровим номером 3223187700:12:028:0015.
У практиці Верховного Суду сформована правова позиція, згідно з якою, якщо є не скасоване рішення суду, на підставі якого особа набула право власності на майно,то відсутні правові підстави для його витребування відповідно до статті 388 ЦК України у добросовісного набувача, оскільки за таких обставин добросовісний набувач придбав це майно в особи, яка мала право його відчужувати. Позбавлення відповідача власності, набутої за договором, укладеним з особою, якою майно набуто на підставі судового рішення, є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та втручанням держави у право власника на мирне володіння його майном (постанови від 27.11.2019 у справі № 495/9786/16, від 17.03.2020 у справі № 495/9473/16-ц, від 06.04.2020 у справі № 495/9474/16-ц, від 08.04.2020 у справі № 495/9449/16-ц (провадження № 61-13976св19). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.03.2023 р. у справі № 910/15443/14 (910/13561/21).
У постанові від 22.03.2023 у справі № 904/7603/21 Верховний Суд вказав, що оскільки відповідач набув право власності на нерухоме майно на підставах, що незаборонені законом, зокрема, на підставі нотаріально посвідченого правочину та державної реєстрації нерухомого майна, легальність набуття права на яке у попереднього власника була підтверджена чинним та не скасованим судовим рішенням, то господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
У постанові від 02.07.2019 у справі № 48/340 Велика Палата Верховного Суду також вказала на добросовісність особи, як набувача, яка, укладаючи договір щодо спірного майна, покладалася на судове рішення в іншій справі та в силу приписів статті 330 ЦК України набуває право власності на набуте за спірним договором майно (п. 6.36).
Таким чином, станом на момент прийняття рішення Обухівського районного суду від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц (щодо визнання права власності на спірну земельну ділянку за банком, який в подальшому відступив права вимоги за договорами іпотеки ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», яке 22.04.2021 зареєструвало за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення суду по справі № 372/3487/15, та в подальшому було продано відповідачу на підставі укладеного договору купівлі-продажу) та набрання ним законної сили, суд враховує, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.03.2015 у справі № 372/276/15-ц, залишене в силі постановою Київського апеляційного суду від 21.01.2021 (щодо визнання за Державним підприємством «Київське лісове господарство» права постійного користування на земельну ділянку ) ще не набрало законної сили.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (наприклад,рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року,«Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи,яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.
Пунктами 32-35 рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року «Стретч проти Сполученого Королівства» визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком ЄСПЛ у зазначеній справі, «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені збоку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».
Наведену позицію щодо втручання у право мирного володіння земельною ділянкою висловила Велика Палата у своїй постанові від 05.07.2023 № 912/2797/21.
За викладених обставин, суд констатує, що відповідачем набуто право власності шляхом придбання земельної ділянки у особи, яка набула та зареєструвала за собою право на підставі законного та не скасованого рішення суду у справі № 372/3487/15-ц, яке у відповідності до приписів Конституції України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
При цьому, вказане рішення у справі № 372/3487/15-ц набрало законної сили раніше, аніж рішення у справі № 372/276/15-ц, а останнє, як було зазначено вище, не може бути покладено в основу задоволення позову, що розглядається, з огляду на предмет та підстави даного позову та особливостей застосування преюдиції.
Підсумовуючи викладене, аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо позовної давності.
За змістом ч.1  ст.261 Цивільного кодексу України  позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. 
Разом з цим, судом не приймається до уваги заява відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/14803/17 та від 23.07.2019 у справі №910/9077/18).

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення суду.
З огляду на встановлені обставини у їх сукупності, судова колегія вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом статті 79 ГПК України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:
5.1. мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
Дослідивши обставини справи, колегія суддів визнає твердження апелянта про неврахування судом першої інстанції обставин, встановлених у рішення суду Обухівського районного суду від 12.11.2015 у справі № 372/3487/15-ц обґрунтованими.
Усі інші доводи та міркування учасників справи судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду апеляційної інстанції.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з`ясування обставин справи, що згідно з п.1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.
Отже, рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/2713/23 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
У зв`язку з цим, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд»  підлягає задоволенню.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
Пунктом 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розподіл судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснюється у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судових збір за подання позовної заяви залишається за позивачем; судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на прокурора.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» на рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/2713/23 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.05.2024 у справі №911/2713/23 скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким в позові Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації відмовити в повному обсязі.
4. Стягнути з Київської обласної прокуратури (бульвар Лесі Українки, 27/2, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 02909996) на користь Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Аргумент фонд» (вул. Рейтарська, 17, нежит. приміщ. 14, літ А, офіс 7, м. Київ, 01034, ідентифікаційний код 43680551) 81  388,80 грн (вісімдесят одну тисячу триста вісімдесят вісім гривень 80 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги. 
5. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.
6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України. 

Повний текст постанови складено та підписано 24.06.2025.

Головуючий суддя                                                            К.В. Тарасенко 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Г.П. Коробенко