КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/16744/21
провадження № 22-ц/824/8166/2025
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
01 липня 2025 року                                                                                               м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
при секретарі  Черняк Д. Ю.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шарков Олександр Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року в складі судді Мазур Ю. Ю.,
встановив:
 
06.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі - ТОВ «Українські фінансові операції»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шарков О. О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  з постанови   приватного  виконавця виконавчого  округу  міста  Києва  Шаркова  О. О. від  03.06.2021 про  відкриття виконавчого  провадження № 65670009 позивач дізнався про   вчинення  приватним нотаріусом  Київського  міського  нотаріального  округу  Остапенком Є. М.  виконавчого  напису №25316, виданого  29.04.2021,  яким запропоновано задовольнити вимоги ТОВ  «Українські фінансові операції», стягнути з ОСОБА_1 за період з 30.08.2020 року по 28.04.2021 року включно, суму у розмірі: 3 600 грн - заборгованість за тілом кредиту;  2462,40 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами;  21804,60 грн - заборгованість за нарахованою пенею;  за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача - загальна заборгованість ОСОБА_1 становить               28 797 грн. 
Зазначав, що  нотаріально  посвідчених договорів  на  вказану  суму з  відповідачем або  з  іншими фінансовими компаніями або банками він не укладав. 
Вважає, що виконавчий напис нотаріуса №25316  від 29.04.2021  був вчинений незаконно,  а тому  останній  підлягає  визнанню таким, що не  підлягає  виконанню.
Просив суд  визнати виконавчий напис, вчинений 29.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., що зареєстрований в реєстрі №25316, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» суми заборгованості в розмірі 28 797 грн таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 908 грн та за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн.
Ухвалою  Голосіївського  районного  суду  м. Києва від 09  липня  2021  року  відкрито провадження  в даній справі та призначено  справу до  розгляду  з порядку  спрощеного  позовного  провадження  без повідомлення  сторін. Клопотання  ОСОБА_1 про  витребування  доказів  задоволено. Зокрема, витребувано  у приватного   нотаріуса Київського  міського  нотаріального округу  Остапенка  Є. М.  копію  виконавчого  напису №25316 від 29  квітня  2021  року  та документів,  на  підставі яких  його  було  вчинено. 
Ухвалою  Голосіївського  районного  суду  м. Києва  від 12 липня  2021  року   заяву ОСОБА_1 про  забезпечення  позову задоволено. 
Зупинено стягнення  за виконавчим написом №25316, вчиненим 29 квітня  2021 року  приватним нотаріусом  Київського  міського  нотаріального  округу  Остапенком  Є.М.,  про стягнення  з   ОСОБА_1 на  користь  ТОВ  "Українські фінансові операції" заборгованості. 
Ухвалою   Голосіївського  районного  суду  м. Києва  від  04 листопада 2021   року  повторно  зобов`язано приватного   нотаріуса Київського  міського  нотаріального округу  Остапенка  Є. М. надати  копію  виконавчого  напису №25316 від 29  квітня  2021  року  та документів,  на  підставі яких  його  було  вчинено. 
 Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні  вказаного позову  суд першої інстанції  виходив з того,  що позивачем  не  доведено  факту протиправної поведінки відповідача та  не  долучено  копію оспорюваного  виконавчого  напису.  Приватним нотаріусом   не виконано  вимоги ухвали Голосіївського  районного  суду  м. Києва   від 09 липня  2021 року,  не  надано  витребувані  судом  документи:  належним чином завірену  копію  виконавчого  напису №25316  від 29.04.2021,  вчиненого приватним нотаріусом  Київського  міського  нотаріального  округу  Остапенком  Є. М.  та документи, на  підставі яких  його  було вчинено.  Таким чином,  позивачем  не  надано  належні та допустимі докази у розумінні  ст. 76-81  ЦПК  України на  підтвердження  своїх позовних вимог.  Своїми правами,  визначеними ст. 43, 84 ЦПК  України,  позивач не  скористався. 
12.02.2025 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що  при зверненні  до  суду  з даним позовом  позивач  повідомив про неможливість  отримання  відповідних доказів та подав клопотання  про  їх витребування,  яке було   задоволено  судом. 
З огляду  на  те, що  ухвали суду першої інстанції  про   витребування  доказів  від  09.07.2021  та від  04.11.2021 залишились  без виконання,  відповідач не  надав  відзив на позов,  а треті особи  не  надали пояснення  по справі,  суд першої інстанції  дійшов помилкового  висновку про   відмову в задоволенні  позовних вимог. 
Враховуючи те, що  відповідачем та третіми особами  не  спростовано  доводи позивача про те,  приватним нотаріусом  під час вчинення  виконавчого  напису не було  дотримано  вимоги статей 87, 88  Закону  України "Про нотаріат" та Переліку документів, за якими стягнення  заборгованості провадиться   у безспірному порядку на  підставі виконавчих написів нотаріусів,  суд   мав би  зробити висновок  про  задоволення  заявлених позовних вимог.  
Правом  надання відзиву на  апеляційну  скаргу   учасники справи не скористались.
В судовому засіданні  позивач ОСОБА_1    та його представник - адвокат  Руденко   О. О. апеляційну  скаргу  підтримали та просили її  задовольнити.   
Інші  учасники справи в судове засідання  не  з`явились,  про  дату, час та місце  розгляду справи  повідомлені  судом  належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 03.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Шарковим О. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65670009 щодо примусового виконання виконавчого напису № 25316, виданого 29.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1   невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Українські фінансові операції», якому ТОВ «Фіансова компанія «Джобер» на підставі договору факторингу № 1-31/08-Д від 31.08.2020, відступлено право вимоги за кредитним договором № 386019 від 16.09.2019, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» та ОСОБА_1 .
Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ  «Українські фінансові операції», стягнути з ОСОБА_1 за період з 30.08.2020 року по 28.04.2021 року включно, суму у розмірі: 3 600 грн - заборгованість за тілом кредиту;  2462,40 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами;  21804,60 грн - заборгованість за нарахованою пенею;  за вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача;   загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 28 797 грн. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим написом № 25316, вчиненого 29 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним  і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна,  а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша   статті 39 цього Закону). 
Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років,  а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається  у межах цього строку.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі  № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.
Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають  з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».
Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).
Як вбачається  з матеріалів справи,  оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 29 квітня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Доказів  того,  що  кредитний договір  №386019  від 16.09.2019  , укладений між   ТОВ  "Фінансова  компанія "Джобер" та ОСОБА_1   було  посвідчено   нотаріально  суду  надано  не було, а останній  проти  вказаної  обставини заперечував. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року за клопотанням  позивача витребувано у:  приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М. копію виконавчого напису № 25316 від 29 квітня 2021 року та документів, на підставі яких його було вчинено; ТОВ «Українські фінансові операції» копію договору факторингу, договору позики або кредитного договору та інші документи, що підтверджують право вимоги грошових коштів до ОСОБА_1 .
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М.  надати суду належним чином завірену копію виконавчого напису № 25316 від 29 квітня 2021 року та документів, на підставі яких його було вчинено та ТОВ «Українські фінансові операції» - надати належним чином завірену копію договору факторингу, договору позики або кредитного договору та інші документи, що підтверджують право вимоги грошових коштів до ОСОБА_1 .
Вказані  ухвали суду  приватним нотаріусом   Київського  міського  нотаріального округу  Остапенком  Є. М.  та ТОВ  "Українські фінансові  операції"  виконано не  було. 
Відповідно  до  ч. 10 ст. 84 ЦПК  України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
За таких підстав суд першої інстанції  дійшов помилкового  висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом  виконавчого напису без  дотримання вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів є порушенням прав позивача,  а порушене права підлягає судовому захисту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня  2021 року у справі №910/10374/17 зазначено, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався, а також не доведено порушення його прав,  є неправильним, а отже рішення суду, як таке що суперечить вимогам матеріального та процесуального  права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, тому понесені ОСОБА_1 витрати зі судового збору за подання позову в розмірі 908, 00 грн, за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454, 00 грн та з подання апеляційної скарги у розмірі 1 362, 00 грн, а всього 2 724 грн слід покласти на ТОВ «Українські фінансові операції».
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2025 року скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1   задовольнити.
Визнати виконавчий напис, вчинений 29.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, що зареєстрований в реєстрі №25316, щодо стягнення з ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  «Українські фінансові операції» суми заборгованості в розмірі 28 797 грн таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю  «Українські фінансові операції» (ЄДРПОУ 40966896) на користь ОСОБА_1   (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 724 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне  судове рішення  складено 18.07.2025. 
 
Суддя-доповідач                                                                 Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І.  М. Рейнарт  
                                                            
                                                                                              Т.  І. Ящук