ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2025 р. 	Справа № 520/149/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 24.03.25  у справі № 520/149/25
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ,     Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також – відповідачі), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 205150016168 від 21.11.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1991 по 15.03.1991, з 31.01.2005 по 04.02.2005; з 31.08.2005 по 05.09.2005, з 05.11.2010 по 01.12.2010, з 03.12.2012 по 03.03.2013 згідно з трудовою книжкою від 10.07.1987 за № НОМЕР_1 , а також не зарахувавши до страхового стажу 5 (п`ять) неповних місяців як повних, що фактично прирівнюються до 140 днів, за які позивач сплатила згідно з повідомленням-розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області від 16.09.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 21.10.2024, зарахувавши до страхового стажу гр. ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1991 по 15.03.1991, з 31.01.2005 по 04.02.2005; з 31.08.2005 по 05.09.2005, з 05.11.2010 по 01.12.2010, з 03.12.2012 по 03.03.2013 згідно з трудовою книжкою від 10.07.1987 за № НОМЕР_1 , а також 5 (п`ять) неповних місяців як повних, що фактично прирівнюються до 140 днів, за які позивач сплатила згідно з повідомленням-розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області від 16.09.2024.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 205150016168 від 21.11.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1991 по 15.03.1991, з 31.01.2005 по 04.02.2005; з 31.08.2005 по 05.09.2005, з 05.11.2010 по 01.12.2010, з 03.12.2012 по 03.03.2013 згідно з трудовою книжкою від 10.07.1987 за № НОМЕР_1 , а також не зарахувавши до страхового стажу 5 (п`ять) неповних місяців як повних, що фактично прирівнюються до 140 днів, за які позивач сплатила згідно з повідомленням-розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області від 16.09.2024.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду в цій справі.
Відмовлено в задоволені інших вимог.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у сумі 605,60 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням доказів, наданих позивачем.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що згідно з Рішенням Головного управління від 21.11.2024 № 205150016168 Позивачу відмовлено лише в зарахуванні періоду роботи в колгоспі “Більшовик” протягом 1977 року (05 вихододнів), натомість суд першої інстанції необґрунтовано визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 205150016168 від 21.11.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1058, не зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1991 по 15.03.1991, з 31.01.2005 по 04.02.2005; з 31.08.2005 по 05.09.2005, з 05.11.2010 по 01.12.2010, з 03.12.2012 по 03.03.2013 згідно з трудовою книжкою від 10.07.1987 за  № НОМЕР_1 , а також не зарахувавши до страхового стажу 5 (п`ять) неповних місяців як повних, що фактично прирівнюються до 140 днів, за які позивач сплатила згідно з повідомленням-розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області від 16.09.2024. Доводить, що правові підстави для повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відсутні, оскільки заяву позивача про призначення пенсії від 14.11.2024 розглянуто Головним управлінням на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів та встановлено відсутність права на призначення за віком, відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 14.11.2024 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На час звернення позивачу виповнилось 60 років 02 місяці.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21 листопада 2024 року № 205150016168 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.
Рішення мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу, а саме: за висновком відповідача, страховий стаж позивача складає 30 років 09 місяців 07 днів при необхідному 31 років. Дата, з якої заявниця матиме право на пенсію, - 11.09.2027.
За результатом розгляду заяви позивача відповідачем до страхового стажу не було зараховано період роботи в колгоспі «Більшовик» протягом 1977 року (05 вихододнів), згідно з довідкою від 04.01.2023 за № 4, оскільки заявниця не досягла 14-річного віку, а відомості про згоду одного з батьків або особи, що його замінює, на роботу неповнолітньої, відсутні.
Вважаючи рішення відповідача стосовно непідтвердження зазначеного періоду роботи неправомірним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що незарахування відповідачем до страхового стажу періодів роботи з 01.01.1991 по 15.03.1991, з 31.01.2005 по 04.02.2005; з 31.08.2005 по 05.09.2005, з 05.11.2010 по 01.12.2010, з 03.12.2012 по 03.03.2013 згідно з трудовою книжкою від 10.07.1987 за  № 0264688, а також 5 (п`ять) неповних місяців як повних, що фактично прирівнюються до 140 днів, за які позивач сплатила згідно з повідомленням-розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області від 16.09.2024 є необґрунтованим та порушує права ОСОБА_1 , з огляду на що дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 205150016168 від 21.11.2024.
Обравши належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду в цій справі.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині позовних вимог, які суд першої інстанції задовольнив, колегія суддів виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.62 Закону "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання ст.62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі за текстом - Порядок №637).
Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
У пункті 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, з огляду на наведене, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
При цьому, з урахуванням змісту та приписів Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58, вбачається, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки покладається на власника або уповноважений ним орган, а не на працівника.
Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Постанова № 310) затверджено встановлений зразок трудової книжки колгоспника. Відповідно до пункту 1 Постанови № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
За матеріалами справи страховий стаж позивача в колгоспі «Більшовик» протягом 1977 року (05 вихододнів) підтверджено довідкою від 04.01.2023 за № 4.
Разом з цим ОСОБА_1 не досягла 14-річного віку, а відомості про згоду одного з батьків або особи, що його замінює, на роботу неповнолітньої, станом на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні, що позивачем не заперечується.
Проте колегія суддів зазначає, що згідно з пп.2 п.6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.
Тобто законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.
Отже, відповідачу слід урахувати, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачу надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Такі висновки узгоджуються з правою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Окрім того, слід звернути увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.
Такий підхід узгоджується з нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.
Однак матеріали справи не містять, а відповідачем в обґрунтування правомірності прийняття спірного рішення не надано до суду доказів самостійного звернення до архівних установ з метою отримання додаткових документів для підтвердження трудового стажу позивача.
Натомість Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивача.
З урахуванням викладеного посилання пенсійного органу на відсутність відомостей про згоду одного з батьків або особи, що його замінює, на роботу неповнолітньої, станом на час прийняття оскаржуваного рішення не може бути підставою для відмови у врахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу при призначенні пенсії за віком.
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від № 205150016168 від 21.11.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, є протиправним та підлягає скасуванню.
Разом з цим колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, згідно з Рішенням Головного управління від 21.11.2024 № 205150016168 позивачу відмовлено лише в зарахуванні періоду роботи в колгоспі “Більшовик” протягом 1977 року (05 вихододнів), натомість суд першої інстанції необґрунтовано визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 205150016168 від 21.11.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1058, не зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1991 по 15.03.1991, з 31.01.2005 по 04.02.2005; з 31.08.2005 по 05.09.2005, з 05.11.2010 по 01.12.2010, з 03.12.2012 по 03.03.2013 згідно з трудовою книжкою від 10.07.1987 за  № НОМЕР_1 , а також не зарахувавши до страхового стажу 5 (п`ять) неповних місяців як повних, що фактично прирівнюються до 140 днів, за які позивач сплатила згідно з повідомленням-розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області від 16.09.2024.
За матеріалами справи рішення відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 1058, якими позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1991 по 15.03.1991, з 31.01.2005 по 04.02.2005; з 31.08.2005 по 05.09.2005, з 05.11.2010 по 01.12.2010, з 03.12.2012 по 03.03.2013 згідно з трудовою книжкою від 10.07.1987 за  № НОМЕР_1 , а також не зараховано до страхового стажу 5 (п`ять) неповних місяців як повних, що фактично прирівнюються до 140 днів, за які позивач сплатила згідно з повідомленням-розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області від 16.09.2024, прийняті територіальними органами Пенсійного фонду України, які не залучені до розгляду справи у якості відповідачів.
Враховуючи вимоги апеляційної скарги, положення частин 1 та 5 статті 308 КАС України та приймаючи до уваги ту обставину, що суд апеляційної інстанції не може залучати до участі у справі співвідповідачів, оскільки з аналізу статті 48 КАС України слідує, що залучення до участі у справі співвідповідача належить до повноважень суду першої інстанції, у задоволенні відповідної частини позовних вимог слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних.
Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
При цьому дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
В Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд апеляційної інстанції відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначене, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, та меж апеляційного перегляду справи, визначених ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду в цій справі.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється із урахуванням положень статті 139 КАС України. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі № 520/149/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою позовну заяву   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 205150016168 від 21.11.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду в цій справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області   (код ЄДРПОУ 13844159) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на сплату судового збору у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок). 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова