ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/15112/23                                Головуючий у 1-й інстанції:  Лисенко В.І. 
                                                                                   Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 червня 2025 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
за участю секретаря          Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» до Центрального міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
                                                В С Т А Н О В И В:
ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального регіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми «Р» від 27.10.2022 №769/Ж10/3100040202.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 позов задоволено.
31.03.2025 до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в адміністративній справі № 320/15112/23 у сумі 77 950,00 грн.
Від відповідача до суду першої інстанції надійшло заперечення на вищевказану заяву позивача.
Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ - 44082145, вул. Кошиця, 3, м. Київ, 02038) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСО-Автотехнікс" (02222, м.Київ, вул., Миколи Закревського, буд. 16, м. Київ, код ЄДРПОУ 30721457) витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 24  000, 00 грн.; у задоволенні іншої частини заяви відмовлено. 
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків та товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» звернулись із апеляційними скаргами, в яких: позивач просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 77 950,00 грн.; відповідач просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, у задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити, а оскаржуване додаткове рішення необхідно змінити, виходячи з наступних підстав.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 24 000, 00 грн., а тому, зважаючи на задоволення позову стягненню з відповідача на користь позивача підлягає саме ця сума.
Позивач у своїй скарзі зазначає, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 77 950,00 грн. представник позивача надав достатньо доказів. Задоволена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 24 000, 00 грн. очевидно не підпадає під критерій розумності і є не співмірною з потраченим представником позивача часом на підготовку правової позиції.
Відповідач у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване додаткове рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 24 000, 00 грн. прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Колегія суддів вважає доводи відповідача, на відміну від доводів позивача, частково обґрунтованими та частково не погоджується з додатковим рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.
Колегія суддів, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).
Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі 814/698/16.
Таким чином, судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, повинні бути пов`язані тільки з розглядом конкретної адміністративної справи, що розглядається судом, і за надання правової допомоги за визначених законом обставин: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.
З аналізу ч. 4 статті 134 КАС України вбачається, що доказів оплати витрат про стягнення правничої правової вимоги не вимагається, оскільки оплата витрат на правову допомогу може здійснюватися як відразу, так і в майбутньому.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, враховуючи приписи даної норми, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Відсутність документів про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 922/2503/20, в рамках якої суд виклав правовий висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
У Рішенні "ZUSTOVIC V. Croatia" (№27903/15) Європейський Суд з прав людини вказав, що заявник вважається таким, який поніс судові витрати, якщо він їх оплатив або був зобов`язаний оплатити внаслідок юридичного чи договірного зобов`язання (до прикладу, Hajnal v. Serbia, no. 36937/06, параграф 154, 19 червня 2012 року, пункт 109 рішення).
Крім того, в постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 Верховний Суд зазначив, що норми статей 134, 139 були введені в КАС України з 15 грудня 2017 року, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 77 950,00 грн. у справі №320/15112/23 представник позивача надав: договір про надання правничої (правничої) допомоги від 12.04.2023 №12/04/2023-2ПД; додаткову угоду від 12.04.2023; опис наданих послуг за договором від 12.04.2023 №12/04/2023-2ПД; платіжну інструкцію від 14.04.2023 № 107 на суму 24 000,00 грн.; акт приймання-передачі послуг від 31.03.2025 б/н на загальну суму 53 950,00 грн.
Договір від 12.04.2023 № 12/04/2023-2ПД про надання правової (правничої) допомоги, який укладений між адвокатом Спиридоновим О.В. та ТОВ «ЕСО-Автотехнікс», містить розділ 4, який визначає порядок оплати послуг адвоката.
Так, умовами п. 4.1. договору узгоджено, що за правову допомогу, передбачену пунктом 1.2. договору ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначену в додатковій угоді до цього договору за розрахунковою ставкою 2 000,00 грн. за 1 годину витраченого часу адвоката. В розмір правової допомоги не включаються фактичні витрати, пов`язані з виконанням адвокатом зобов`язань за цим договором (п. 4.2. договору).
У свою чергу, додатковою угодою від 12.04.2023 до договору сторони домовилися про розмір винагороди за надання послуг адвокатом, зокрема: 
- 24 000,00 грн. - ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» сплачує на користь адвоката за вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для захисту інтересів підприємства, судової практики Верховного Суду, а також підготовку та подання до Київського окружного адміністративного суду позовної заяви (пункт 1.1. додаткової угоди до договору); 
- 2 000,00 грн. - ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» сплачує на користь адвоката за 1 годину витраченого ним часу за представництво та ведення справи в Київському окружному адміністративному суді в процесуальному статусі позивача, у тому числі участь у судових засіданнях (пункт 1.2. додаткової угоди до договору).
Окрім цього, п.п. 4, 5 додаткової угоди до договору визначено, що у разі задоволення судом позову у справі, ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» сплачує адвокату гонорар у розмірі 5-ти процентів від ціни позову. Оплата передбаченого п. 4 додаткової угоди до договору «гонорару успіху» здійснюється протягом 3-х робочих днів з дня отримання ТОВ «ЕСО-Автотехнікс» виконавчого листа про примусове виконання судового рішення.
12.04.2023 сторонами за договором був складений опис наданих послуг на загальну суму 24 000,00 грн. Надані згідно зазначеного опису послуги адвоката були фактично оплачені, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.04.2023 № 107 на суму 24 000,00 грн.
31.03.2025 між позивачем та адвокатом Спиридоновим О.В. складено акт приймання-передачі послуг на загальну суму 53 950,00 грн.
З наданих документів вбачається, що позивачем прийнято у повному обсязі правничу допомогу у вигляді захисту його прав та інтересів у Київському окружному адміністративному суді шляхом здійснення позовної роботи у справі № 320/15112/23.
Відповідачем було подано заперечення щодо витрат на правову допомогу, в яких зазначив, що їх розмір є завищеним, не відповідає складності справи, належним чином не обґрунтований та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. 
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».
Так, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет спору, задоволення позовних вимог, значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які він просить стягнути з відповідача, колегія суддів вважає, що справедливою та співмірною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу є 10 000, 00 грн.
Такий висновок повністю відповідає згаданим вище принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, однак не вірно вирахував їх розмір, що є підставою для зміни додаткового судового рішення в цій частині.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про необхідність розподілу судових витрат, однак, останній невірно застосував до спірних правовідносин норми права та неповно встановив обставини справи щодо розрахунку витрат на професійну правничу допомогу.  
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, на відміну від ТОВ «ЕСО-Автотехнікс», надало до суду докази, що частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційних скарг на додаткове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його змінити в частині суми стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і частково порушено норми матеріального та процесуального права, задовольнивши частково апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків та відмовивши у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ЕСО-Автотехнікс».
При цьому, оскільки по тексту оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції вбачається помилкове зазначення назви позивача ТОВ «ЕСО-Автотехсервіс» замість правильного ТОВ «ЕСО-Автотехнікс», то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - задовольнити частково.
Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини в наступній редакції.
«Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ - 44082145, вул. Кошиця, 3, м. Київ, 02038), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСО-Автотехнікс» (02222, м. Київ, вул., Миколи Закревського, буд. 16, м. Київ, код ЄДРПОУ 30721457) витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 10 000, 00 грн.»
В іншій частині додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                Ганечко О.М. 

                                                                                          Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 20.06.2025.