УХВАЛА
 
13 червня 2025 року
м. Київ
справа № 766/2998/23
провадження № 51-2121 ск 25
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої               ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
перевіривши скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2025 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 травня 2025 року,
установила:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся з питань перегляду вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано положень пунктів 4, 5 ч. 2, частин 3, 5 цієї статті.
У  юридичному аспекті касаційна скарга - це документ, який перевіряється і  розглядається судом касаційної інстанції (далі - Суд) з урахуванням викладеної особою позиції та її правового обґрунтування, що впливає на остаточне рішення за  результатами касаційного провадження. Саме тому законодавець установив до  форми та змісту скарги конкретні вимоги, наслідком недодержання яких є залишення її без руху, а надалі - повернення.
Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявлених скаржником вимог, котрі повинні узгоджуватися зі ст. 436 КПК. До касаційної скарги додаються копії судових рішень, засвідчені належним чином. 
За правилами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, скаржник, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до  ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що в силу ст. 433 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, тому при вирішенні справи виходить з обставин, установлених судами попередніх інстанцій.
Цього не було враховано при зверненні до Верховного Суду.
Зокрема в поданій короткій скарзі, її автор просить пом`якшити захід примусу, а також перерахувати строк перебування в слідчому ізоляторі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі й звільнити від подальшого відбування покарання.
Однак, наполягаючи на пом`якшенні покарання скаржник не наводить обґрунтування саме явної несправедливості застосованого до нього передбаченого законом обмеження прав і свобод, як це встановлено в ст. 414 КПК, зважаючи також на визначені у статтях 50, 65 Кримінального кодексу України загальні засади призначення покарання та його мету - попередження нових кримінальних правопорушень. 
Крім того, порушуючи питання про інший ніж у вироку порядок обчислення строків попереднього ув`язнення, засуджений залишив поза увагою внесені Законом України № 2046-VІІІ від 18 травня 2017 року зміни до ч. 5 ст. 72 вказаного Кодексу, за якими у разі вчинення злочину після набрання чинності вказаним законом (21 червня 2017 року) попереднє ув'язнення зараховується судом у строк покарання у випадку засудження до позбавлення волі день за день.
Разом із цим попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку в скарзі не  наведено в розрізі статей 404, 405, 412-414, 419 КПК доводів, які би свідчили про допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм права, котрі є істотними і зумовлюють обов`язкове скасування чи зміну постановленої ухвали. Також не окреслено яких конкретних доводів сторони захисту не розглянув згаданий суд і не дав на них відповідей. 
Згідно з ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі в касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Між тим, подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Усупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано оформленої копії вироку, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814, або п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» (долучена до скарги копія вироку не прошита та в ній відсутня частина аркушів). Недолучення засвідченої належним чином копії судового рішення стає на заваді реалізації положень ст. 428 вказаного Кодексу. 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів уважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою.
У разі потреби в отриманні правничої допомоги для складання касаційної скарги засуджений може звернутися до центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги в порядку, передбаченому Законом України від 2 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу».
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
постановила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 24 січня 2025 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 травня 2025 року залишити безруху і  встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                         ОСОБА_3