ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/5230/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Діброви Г.І.
суддів:  Принцевської Н.М., Поліщук Л.В.
секретар судового засідання:  Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи: 
від  Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»,  м. Київ - Валентинова О.М., в порядку самопредставництва 
від   Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса - Тарановський Р.В., на підставі ордеру

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса
на рішення  Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року, суддя першої інстанції Волков Р.В. повний текст складено та підписано 18.04.2025 року
у справі  №916/5230/24
за позовом: Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»,     м. Київ
до відповідача  Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса
про  стягнення 2 462  417 грн 66 коп.,-

ВС Т А Н О В И В:
          
  Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м.Київ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м.Одеса про стягнення  2 462 417,66 грн, з яких: 1 440  066 грн 03 коп. заборгованості за спожиту у січні - лютому 2022 року електроенергію; 461  064 грн 79 коп. інфляційних втрат; 561  286 грн 84 коп. 15% річних.
В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» в частині повної та своєчасної оплати поставленої електричної енергії у січні - лютому 2022 року. Зазначає, зокрема, про віднесення відповідача з 01.01.2022 року до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії». Факт споживання відповідачем електричної енергії у спірному періоді доводить звітами АТ «ДТЕК Одеські електромережі». Вказув, що на підставі даних оператора системи розподілу склав акти купівлі продажу електричної енергії за період січня та лютого 2022 року, а також виставив відповідні рахунки, які направив на електронну адресу відповідача. Стверджував, що відповідач порушив умови п. 2.1. договору, не здійснив своєчасну та повну оплату за спожиту електричну енергію, в результаті чого має заборгованість, яка станом на день подачі позову становить 1 440  066 грн 03 коп. За прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань позивач в порядку  ст. 625 Цивільного кодексу України  та п. 7.4. комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 нарахував та заявив до стягнення 15% річних у розмірі 561  286 грн 84 коп. та інфляційні втрати у розмірі 461  064 грн 79 коп.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5230/24, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі №916/5230/24 позов Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м. Київ до Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса про стягнення 2 462  417 грн 66 коп. - задоволений частково.  Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м.Київ 1 440  066 грн 03 коп. заборгованості, 461  064 грн 79 коп. інфляційних втрат, 112  257 грн 37 коп. відсотків річних, 29  549 грн 01 коп. витрат зі сплати судового збору.  У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
В обґрунтування рішення місцевий господарський суд зазначив, що відповідач, в порушення норм законодавства та умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", вартість спожитої електроенергії у спірному періоді на користь позивача не сплатив, внаслідок чого станом на час вирішення спору за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 1 440  066 грн 03 коп. 
Також судом здійснено перевірку нарахування позивачем заявлених до стягнення збитків від інфляції та встановлено його правильність і обґрунтованість. 
В свою чергу, господарським судом встановлено, що позивачем не надано доказів понесених збитків у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, а тому, оскільки відповідач є комунальним некомерційним підприємством, засновником якого є орган місцевого самоврядування, а основним видом діяльності відповідача є: 86.10. діяльність лікарняних закладів, суд дійшов висновку, що  справедливим у даному випадку є покладення на відповідача відповідальності у вигляді 3% річних замість 15%, у сумі 112  257 грн 37 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Комунальне некомерційне підприємство «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса з рішенням суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог про стягнення заборгованості не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 по справі №916/5230/24 скасувати в частинні задоволених позовних вимог, прийняти у справі №916/5230/24 нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ДПЗД «Укрінтеренерго» в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.
Зокрема, за доводами апеляційної скарги, скаржник  наголошує, що відповідно до                           ч.1 ст. 643 Цивільного кодексу України  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Апелянт звертає увагу, що дана норма не передбачає запропоновувати свої умови договору, однак вона не свідчить про відсутність волевиявлення заключення в цілому даного договору. Висновки суду щодо того, що типовий договір постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який є публічним договором приєднання, по своїй правовій природі не може містити тих реквізитів договору, про які зазначає відповідач, не відповідають жодним висновкам Верховного Суду або в цілому нормативно-правовому обґрунтуванню. 
Тобто, скаржник зауважує, що  публічний договір приєднання має містити дату, підпис особи та уповноважену сторону контрагента, з якою укладається угода. 
Як вказує апелянт, господарський суд не дослідив умови попереднього договору постачання електричної енергії з відповідачем та минулим контрагентом. 
Також, не було з`ясовано строк дії попереднього договору та чи дійсно він закінчився саме в той період, коли позивач приєднав відповідача до договору «останньої надії». 
Апелянт звертає увагу, що матеріали справи не містять жодного листа або повідомлення відповідача з приводу того, що він уклав договір з позивачем або хоча б повідомлення, що його автоматично буде «перекинуто» до контрагентів, з якими були заключено договори з ДПЗД «Укрінтеренерго». Тобто, ані оператор системи розподілу електричної енергії, а ні безпосередньо постачальник не повідомили апелянта про те, що він став клієнтом позивача на договірних засадах.
Позивачем не надано доказів погодження з боку відповідача умов договору, жодного підпису в договорі немає.
Крім іншого, зазначає скаржник,  що договір в цілому не містить порядку відшкодування інфляційних витрат та 15% річних.
Відповідач звертає увагу, що позивачем направлялась вимога від 22.12.2023 за № 44.11-006618 про сплату штрафних санкцій на суму 653  072 грн  45 коп. та боргу на суму 1 440  066 грн 03 коп. на неналежну електронну пошту.
Відповідно до Рішення Одеської обласної ради «Про зміну назви та затвердження нової редакції Статуту Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради» (далі КНП «ОООД» ООР») від 03.06.2022 за № 431-VIII було вирішено змінити назву КНП «ОООД» ООР» на КНП «ОРКПЦ» ООР». 
Звертає особливу увагу суду на тому, що починаючи з 03.06.2022 електронна пошта підприємства змінилась з buh_oood@ukr.net та oood09@dh.od.ua odessaonko@gmail.com.
Ухвалою Південно-західний апеляційний господарський суд від 04.06.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса на рішення  Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі №916/5230/24, призначив справу до судового розгляду.
19.06.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду  від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», м. Київ надійшов відзив, у якому позивач просить апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі №916/5230/24 залишити без змін.
Відповідач зауважує, що частиною шостою статті 64 Закону встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті. 
Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» (надалі - договір), розміщений на сайті ДПЗД «Укрінтеренерго» у вільному доступі, відповідає Типовому договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», який є додатком 7 до ПРРЕЕ. 
Окрім того, договір з додатками можливо завантажити як в форматі Word, так і в форматі PDF. Слід зазначити, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та Комерційна пропозиція для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» у форматі PDF містять печатку та підпис уповноваженого представника ДПЗД «Укрінтеренерго».
Позивач зазначає, що 01.01.2022 року між позивачем та відповідачем виникли правовідносини на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», умови якого відповідач (як споживач електроенергії) безакцептно прийняв з урахуванням п. 1.2.9 ПРРЕЕ. 
Комерційна пропозиція є невід`ємним додатком до договору та є укладеною та погодженою споживачем разом з договором з початку фактичного постачання електричної енергії споживачу.
У період перебування відповідача на постачанні електричної енергії у позивача, як постачальника «останньої надії», діяла Комерційна пропозиція № 5 від 08.10.2021  для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».
Отже, відповідач своїми діями (споживанням електричної енергії у постачальника «останньої надії») підтвердив факт укладення Договору (з невід`ємними додатками), відповідно до положень яких було розраховано вартість спожитої електричної енергії та встановлено підстави і порядок нарахування 15% річних та інфляції. 
Положеннями пункту 3.1.7 глави 3.1. розділу ІІІ ПРРЕЕ встановлено, що на вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. 
При цьому, відповідно до положень пункту 7.2. розділу 7 договору постачальник зобов`язується надати на письмову вимогу споживача примірник цього Договору підписаного уповноваженою особою Постачальника протягом 10 робочих днів з дати отримання такого письмового звернення. 
Отже, враховуючи положення законодавства України, зокрема, Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ, укладання письмового договору відбувається у разі відповідного звернення споживача до ДПЗД «Укрінтеренерго» з відповідною вимогою надати письмовий примірник договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Відповідач не звертався до позивача з проханням надати йому примірник договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Також, позивач звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено, що постачальник «останньої надії» зобов`язаний повідомляти споживача особисто про умови договору постачання електричної енергії. 
Для того щоб відповідач, як бюджетна організація, зміг оплатити рахунки у бюджетному 2022 році, 16.05.2022 року на його електронну адресу був направлений примірник договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» з додатками.
Рахунки на оплату за спожиту електричну енергію направлено позивачем на офіційну електронну адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
В якості доказу відправлення відповідачу рахунків на оплату за спожиту електроенергію позивачем додані до позовної заяви роздруківки з програми «Microsoft Outlook». 
Крім того, у силу приписів чинного законодавства України, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 цього ж Кодексу, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар, яким у даному випадку є електрична енергія.
Ухвалою Південно - західного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 року прийнято справу №916/5230/24 за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса на рішення  Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі №916/5230/24 до свого провадження у новому складі: головуючий суддя: Діброва Г.І., судді Принцевська Н.М., Поліщук Л.В.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав свої доводи, викладені письмово в апеляційній скарзі, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати з  мотивів, викладених письмово.
Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу скаржника залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса на рішення  Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року задоволення не потребує, а рішення  Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі №916/5230/24 в оскаржуваній частині не потребує скасування, враховуючи таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорене учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2018 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг винесено постанову №1344, відповідно до якої ДПЗД "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
12.12.2018 Кабінетом Міністрів України оприлюднено розпорядження №1023-р (із подальшими змінами), відповідно до якого визначено ДПЗД "Укрінтеренерго" з 01.01.2019 постачальником "останньої надії" та територією провадження діяльності зазначеного підприємства територію України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
27.12.2018 на виконання ч. 11  ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії"  ДПЗД "Укрінтеренерго", як постачальником "останньої надії", на своєму офіційному веб-сайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Договір про постачання електричної енергії постачальником  "останньої надії"; Додаток №1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; комерційну пропозицію №3 від 07.06.2019 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії"; Додаток №1 до Комерційної пропозиції №3 від 07.06.2019 до Договору на постачання електричної енергії постачальником "останньої надії"; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії".
За даними Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 11 Постанова НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 ПРРЕЕ, КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник «останньої надії» з 01.01.2022 року, що підтверджується листом Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські  Електромережі» від 30.12.2021 року №101/19/03-8601 (а.с. 16-17).
Між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м. Київ (далі - постачальник) та Комунальним некомерційним підприємством «Одеській обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради», м. Одеса (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", відповідно до пункту 2.1 якого за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в Додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Пунктом 2.2 договору встановлено, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії.
Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, у тому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну та комерційну діяльність.
Відповідно до п. 3.3 договору умови надання послуг "останньої надії" споживачу повинні передбачати наступне:
- ціни на електроенергію для споживача повинні бути економічно обґрунтованими, прозорими, недискримінаційними і формуватися постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором;
- споживач має право змінювати постачальника без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого постачальника у разі дострокового розірвання цього договору.
Згідно з п. 3.4 договору електрична енергія постачається до електроустановок споживача протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Якщо після закінчення зазначеного строку постачання електричної енергії споживач не розпочав процедуру зміни електропостачальником, постачання електричної енергії на об`єкт призупиняється.
В п. 3.5 договору встановлено, що з першим рахунком за електричну енергію, який надає постачальник споживачу, постачальник має надати споживачу інформацію про:
- ціни (тарифи) та термін дії договору (не більше 90 діб);
- право споживача змінити постачальника.
Постачальник не має права вимагати від споживача будь-якої іншої оплати за електричну енергію, що не визначена цим договором.
Відповідно до п. 3.6 договору початок постачання електричної енергії споживачу починається з факту споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ.
Згідно з п. 3.7 договору у разі фактичного споживання електричної енергії за відсутності договору про постачання електричної енергії з іншим електропостачальником умови договору з постачальником "останньої надії" вважаються прийнятими споживачем.
Пунктом 5.1 договору встановлено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього договору (комерційна пропозиція).
Відповідно до п. 5.2 договору спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника.
Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни за електричну енергію.
Згідно з п. 5.3 договору ціна (тариф) на електричну енергію визначається постачальником, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором.
В п. 5.6 договору передбачено, що інформація про діючу ціну (тариф) на електричну енергію постачальника має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до дати її застосування із зазначенням порядку її формування.
Відповідно до п. 5.7 договору ціна (тариф) на електричну енергію має зазначатися постачальником у рахунках на оплату спожитої електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.
Пунктом 5.8 договору встановлено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Згідно з п. 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційної веб-сторінки для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо комерційної якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.
Відповідно до п. 5.11 договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строк, передбачений комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.
У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пені.  Пеня нараховується за кожен прострочений день оплати за цим договором.
Споживач має сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі, яка зазначається в комерційній пропозиції.
Відповідно до п. 5.12 договору у разі виникнення у споживача заборгованості з постачання електричної енергії за цим договором споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк, який узгоджується з строком припинення постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" за цим договором, та надати довідку, яка підтверджує неплатоспроможність споживача. Графік погашення заборгованості оформлюється додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення сторонами графіку погашення заборгованості та дотримання його споживачем, не звільняє споживача від здійснення поточних платежів за цим договором.
У разі недотримання графіка погашення заборгованості або прострочення оплати поточних платежів постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному цим договором.
Положеннями п.п. 2 п. 6.2 договору передбачено, що споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.
Відповідно до п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Згідно з п. 9.2 договору постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі:
- порушення споживачем термінів розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі;
- відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.
В п. 9.3 договору зазначено, що постачальник відшкодовує споживачу збитки, понесені споживачем у зв`язку з припиненням постачання електричної енергії споживачу оператором системи на виконання неправомірного доручення постачальника, в обсягах, передбачених ПРРЕЕ.
Згідно з п. 9.6 договору постачальник не несе відповідальності за припинення споживачем дії цього договору у разі неприйняття споживачем своєчасно повідомлених постачальником (у строки, визначені порядком формування ціни, за якою здійснює постачання електричної енергії споживачам постачальник "останньої надії") змін до цього договору, що викликані змінами регульованих складових ціни та/або змінами в нормативно-правових актах щодо формування цієї ціни або щодо умов постачання електричної енергії.
В п. 13.1 договору зазначено, що договір приєднання споживача набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.
Отже, відповідач є споживачем електричної енергії на умовах, визначених у вказаному договорі.
У період споживання відповідачем електричної енергії діяла комерційна пропозиція №5 від 08.10.2021 року для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» з періодом дії з 01.11.2021 року.
Згідно пп. 4.1. п. 4 комерційної пропозиції споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.
Відповідно до пп. 4.3. п. 4 комерційної пропозиції рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним), із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до        п. 16.2. цієї комерційної пропозиції.
У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).
Згідно пп. 16.2. п. 16 комерційної пропозиції у випадку надсилання повідомлень і документів електронною поштою сторони договору використовують наступні адреси електронної пошти:
- постачальника - pon@uie.kiev.ua;
- споживача - зазначена на вебсайті споживача та/або надана постачальнику споживачем у будь-який спосіб (офіційним листом в довільній формі на адресу постачальника, телефонограмою), та/або надана постачальнику оператором системи розподілу (передачі).
Такі документи вважаються направленими однією стороною та офіційно отриманими іншою стороною без додаткового оформлення на паперовому носії.
Підпунктом 4.4. п. 4 комерційної пропозиції передбачено, що акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем.
Після завершення розрахункового періоду та отримання даних від ОС постачальник надсилає на адресу електронної пошти споживача скановану версію акту купівлі-продажу, підписаного зі свого боку. Споживач у триденний термін після отримання сканованої версії акту купівлі-продажу зі свого боку підписує його та направляє скановану версію акту купівлі-продажу на адресу електронної пошти постачальника. Оригінал акту купівлі-продажу у двох примірниках надсилається поштою на поштову адресу споживача. Підписаний з боку споживача один екземпляр оригіналу акту купівлі-продажу в триденний термін повертається на поштову адресу постачальника.
У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності… До усунення розбіжностей сторони договору керуються даними, що зазначені в акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням даних після врегулювання розбіжностей.
16.05.2022 позивач супровідним листом направив на електронну адресу  відповідача примірник договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" з додатками (копії наявні в матеріалах справи). 
На підтвердження фактичного споживання відповідачем активної електричної енергії протягом спірного періоду позивачем надано до матеріалів справи звіти Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" (який є оператором системи розподілу) щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) постачальника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (а.с. 41-43; 48).
На виконання зазначеного договору та на підставі отриманих від оператора системи розподілу  даних про фактичне споживання відповідачем електричної енергії, позивачем складено та направлено на електронну пошту відповідача:
- акт № 020622 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період січень 2022 року від 31 січня 2022 року та рахунок № 000002008342/13/О01/28106 від 23.03.2022 року на обсяг споживання електричної енергії - 127 577 кВт*год. на суму 711  132 грн 56 коп. (з ПДВ) (дата направлення на електронну пошту відповідача 27.03.2022 року);
- акт № 022982 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період лютий 2022 року від 28 лютого 2022 року та рахунок № 000002008342/13/О02/30467 від 25.04.2022 року на обсяг споживання електричної енергії - 135 928 кВт*год. на суму 728  933 грн 47 коп. (з ПДВ) (дата направлення на електронну пошту відповідача 25.04.2022 року).
В матеріалах справи наявна виписка з електронної пошти позивача про направлення 27.03.2022 року та 25.04.2022 року рахунку за спожиту електричну енергію на електронну пошту відповідача - buh_oood@ukr.net.
Водночас в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати вартості отриманої у спірному періоді електроенергії.
Позивач звертався до відповідача із вимогою від 22.12.2023 РОКУ №44/11-006618, в якій вимагав від останнього сплатити заборгованість за спожиту електроенергію.
Разом з тим, претензія залишена відповідачем без належного реагування, що і зумовило звернення позивача до суду першої інстанції з відповідним позовом.
При цьому, окрім основного боргу в розмірі 1  440 066 грн 03 коп., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача в суді першої інстанції 561 286 грн 84 коп. 15% річних та 461 064 грн 79 коп.  інфляційних втрат.
Інших письмових доказів щодо спірних правовідносин матеріали справи не містять.
Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують або спростовують наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача  заборгованості за поставлену електроенергію у загальному розмірі                                2 462  417 грн 66 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі  №916/5230/24  оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог  про стягнення на користь з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»  1 440  066 грн 03 коп. заборгованості, 461  064 грн 79 коп. інфляційних втрат та 112  257 грн 37 коп. відсотків річних, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку переглядається оскаржуване рішення тільки в частині вимог та доводів апеляційної скарги.
Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті  в межах вимог апеляційної скарги, судова колегія зазначає про наступне. 
Згідно з ч. 1  ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до  ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 7  ст. 179 Господарського кодексу України  господарські договори укладаються за правилами, встановленими  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Частиною 1  ст. 627 Цивільного кодексу України  передбачено, що відповідно до  статті 6 цього кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Положеннями п.1 ч.2  ст.11 Цивільного кодексу України  передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1  ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Між цим, ч.3  ст.11 Цивільного кодексу України  визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
У відповідності до  ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. ч. 1-3  ст. 207 Цивільного кодексу України  правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ч. 2  ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі  ст. 638 Цивільного кодексу України  договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5  ст. 633 Цивільного кодексу України  публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Положення ч.1  ст. 634 Цивільного кодексу України  передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 714 Цивільного кодексу України  за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
В свою чергу відповідно до  ст. 655 Цивільного кодексу України  за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 6  ст. 276 Господарського кодексу України  встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.
Згідно ч. 1  ст. 277 Господарського кодексу України  абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Так, укладений між сторонами по справі договір, за яким позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу, є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до ст.ст.  173,  174 Господарського кодексу України  (ст.ст.  11,  202,  509 Цивільного кодексу України), і згідно  ст. 629 Цивільного кодексу України  є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Частина 1  статті 202 Цивільного кодексу України  визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому за правилами  статті 14 Цивільного кодексу України  цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1  статті 175 Господарського кодексу України  майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються  Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до  ст. 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 2  статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії", основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього  Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором.
Згідно з частиною 5  статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії", правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".
За приписами  статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".
Відповідно до пункту 66 частини першої  статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" - це визначений відповідно до цього  Закону  електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.
Відповідно до пункту 1.2.9. ПРРЕЕ, постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який розробляється постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил) та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".
          Приписами частини першої  статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
За вимогами частин 6-10  статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Електропостачальник, неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу.
Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.
Порядок заміни електропостачальника на постачальника "останньої надії" визначається правилами роздрібного ринку.
За умовами п. 3.4.3 ПРРЕЕ, постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу за ціною, що формується ним відповідно до затвердженої Регулятором методики (порядку), та включає, зокрема, ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника "останньої надії", ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг. Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", мають бути економічно обґрунтованими, прозорими та недискримінаційними і не повинні перешкоджати конкуренції на ринку електричної енергії. Ціна (тариф) на послуги постачальника "останньої надії" визначається за результатами конкурсу.
Таким чином, у разі настання обставин, визначених у частині першій  статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини першої  статті 1 цього Закону  не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.
Відповідно до частини 1 та 2  статті 45 Закону України "Про ринок електричної енергії"  розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього  Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
За умовами п. 1.2.6. ПРРЕЕ оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії"). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції). У разі постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії" послугу з розподілу (передачі) електричної енергії для потреб споживачів, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи, оплачує відповідний електропостачальник за усією сукупністю зазначених споживачів, постачання яким здійснює постачальник універсальних послуг або "останньої надії". При цьому ціни на електричну енергію, що постачається споживачам постачальниками універсальних послуг та "останньої надії", включають, у тому числі, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу відповідно до укладених договорів про надання відповідних послуг.
Згідно з п. 10 ПРРЕЕ до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.
Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470, а саме пп. 29 п. 2.2. встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Згідно з частинами 1, 2  ст. 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пункт 3 частини 1  ст.57 Закону України "Про ринок електричної енергії"  визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Пунктом 1 частини 3  ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії"  встановлено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до вимог ч.1  ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1  ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у частині 1, 7  ст.193 Господарського кодексу України.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до  ст.599 Цивільного кодексу України  зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення вищевказаних норм законодавства та умов договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", вартість спожитої електроенергії у спірному періоді січні - лютому 2022 року  на користь позивача не сплатив, внаслідок чого станом на час вирішення спору в суді першої інстанції за відповідачем була наявна заборгованість перед позивачем в розмірі                    1  400 066 грн 03 коп.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що бездіяльність відповідача у вигляді несплати коштів за фактично спожиту електричну енергію суперечить вищевказаним нормам права та договору.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 440  066 грн 03 коп. підлягають задоволенню.
Статтею 610 Цивільного кодексу України  встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1  ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 625 Цивільного кодексу України  визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті  614,  617 Цивільного кодексу України  чи  стаття 218 Господарського кодексу України).
За своїми ознаками інфляційні втрати є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Як зазначалося вище, за умовами 9.1. договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Пунктом 7.4. Комерційної пропозиції визначено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання позивач відповідно до ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України  та п. 7.4. Комерційної пропозиції нарахував та заявив до стягнення 461  064 грн 79 коп. інфляційних втрат та 561  286 грн 84 коп. 15% річних.
За зобов`язаннями січня 2022 року 15% річних нараховано за період з 04.04.2022 по 22.11.2024 роки, а інфляційні втрати - з 04.04.2022 по 31.10.2024 роки.
За зобов`язаннями лютого 2022 року 15% річних нараховано за період з 03.05.2022 по 22.11.2024 роки, а інфляційні втрати - з 03.05.2022 по 31.10.2024 роки.
В свою чергу, судом першої інстанції правильно враховані висновки Великої Палати, викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, згідно із яким Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, враховуючи положення ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Тобто, за загальним правилом нараховані позивачем інфляційні втрати не підлягають зменшенню господарським судом.
За таких обставин, нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
 Судова колегія, перевіривши заявлені до стягнення з відповідача інфляційні втрати, встановила, що розрахунки здійснені позивачем є арифметично вірними, а отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення                      461 064 грн 79 коп.  інфляційних втрат.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала, зокрема, про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до  статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити збільшений розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, передбачений договором, при цьому підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.
Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.
До того ж,  в даному випадку суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 року  у справі №903/602/24, якою конкретизований правовий висновок, викладений в її постанові  від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначено, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор  у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом (п. 135 постанови).
Судовою колегіє встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано доказів понесених збитків у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідач є комунальним некомерційним підприємством, засновником якого є орган місцевого самоврядування, а основним видом діяльності відповідача є: 86.10. діяльність лікарняних закладів.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим покладення на відповідача відповідальності у вигляді 3% річних замість 15% у сумі 112  257 грн 37 коп.
Дослідивши вимоги апеляційної скарги, судова колегія відхиляє, зокрема, доводи скаржника про те, що він не знав і не міг знати про укладення договору, оскільки договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" є публічним договором приєднання, вважається укладеним у визначених законодавством України та ПРРЕЕ випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".
Так, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним (момент укладення договору) з постачальником «останньої надії» у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.
Так, з огляду на припинення постачання електричної енергії відповідачу попереднім електропостачальником у зв`язку зі спливом терміну дії відповідного договору, про що оператор системи розподілу повідомив позивача листом від 30.12.2021 № 101/19/03-8601, у разі не доведення відповідачем обставин щодо обрання ним іншого постачальника, аніж постачальника за договором "останньої надії", такий факт, як не отримання відповідачем від позивача будь-яких повідомлень, заяв чи пропозицій про укладення договору як з постачальником "останньої надії" не може свідчити про неукладення такого договору.
Доводи апелянта щодо ненадсилання позивачем тривалий час (до 16.05.2022) примірника договору відповідачу суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги, оскільки, по-перше, як вже було зазначено, договір є укладеним 01.01.2022, тобто у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та, по-друге, положеннями пункту 3.1.7 глави 3.1. розділу ІІІ ПРРЕЕ та пп. 5 п. 7.2. договору встановлено, що електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку, на вимогу споживача, в той час як матеріали справи не містять такої вимоги з боку відповідача.
Доводи щодо недоліків договору, а саме: відсутня дата договору, на  першій сторінці договору відсутня інформація про керівника відповідача та на підставі чого він діє, на останній сторінці договору відсутній підпис уповноваженого представника відповідача, його прізвище, ініціали, контактні дані тощо, судова колегія  вважає необґрунтованими, оскільки позивач, як постачальник "останньої надії", здійснює постачання електричної енергії на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується регулятором, та є публічним договором приєднання, оприлюдненим позивачем на його офіційному веб-сайті. Отже, типовий договір постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який є публічним договором приєднання, по своїй правовій природі не може містити тих реквізитів договору, про які зазначає відповідач.
Судова колегія звертає увагу, що  згідно пункту 3.1.7 глави 3.1. розділу ІІІ ПРРЕЕ якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному вебсайті електропостачальника, договір укладається у письмовій формі шляхом підписання сторонами цілісного документа або обміну документами у порядку, встановленому  Цивільним кодексом України  та/або  Господарським кодексом України  та цими Правилами, у тому числі за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації. Втім, апелянт не довів, що між ним та позивачем досягнуто згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у Комерційній пропозиції, розміщеній на офіційному вебсайті позивача. До того ж, в судовому -засіданні представник відповідача підтвердив факт споживання ним електричної енергії у спірний період та неоплати за неї будь-якій іншій уповноваженій особі.
Щодо доводів скаржника  про неактуальність адреси електронної пошти, на яку позивач направляв рахунки, а також щодо помилки доставки електронного листа, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Пунктом пп. 4.3. п. 4 Комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021 року передбачено, що рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі, зокрема, їх направлення на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до п. 16.2. цієї комерційної пропозиції. У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення. 
Положеннями п.п. 16.1 та 16.2 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 року встановлено, що інформування споживача, з яким укладено договір, про зміни в умовах договору, про закінчення терміну його дії, зміну цін, надсилання рахунків на оплату (із вкладенням сканованої копії рахунку у форматі PDF), попереджень про припинення постачання електричної енергії (із вкладенням сканованої копії попередження у форматі PDF) також може здійснюватися шляхом надсилання інформації/документів засобами електронного зв`язку на електронну адресу споживача.
У випадку надсилання повідомлень і документів електронною поштою сторони використовують наступні адреси електронної пошти: - постачальника - pon@uie.kiev.ua; - споживача - зазначена на веб-сайті споживача та/або надана постачальнику споживачем у будь-який спосіб (офіційним листом, в довільній формі на адресу постачальника, телефонограмою), та/або надана постачальнику оператором системи розподілу (передачі). Такі документи вважаються направленими однією стороною та офіційно отриманими іншою стороною без додаткового оформлення на паперовому носії. 
Так, до листа від 30.12.2021 № 101/19/03-8601, адресованого позивачу оператором системи розподілу, було додано звіт з інформацією про точки комерційного обліку відповідача, в якому, серед іншого, було зазначено саме ту адресу електронної пошти відповідача, на яку позивач здійснював направлення рахунків на оплату електричної енергії (т.1 а.с. 16-17). Отже, позивач здійснив надсилання рахунків на належну адресу електронної пошти, дотримавшись порядку листування, визначеного в пп. 4.3. п. 4, пп. 16.2. п. 16 Комерційної пропозиції.
Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого відображення під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1  ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до  ст. 79 Господарського процесуального кодексу України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів  для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Тлумачення змісту  ст.79 Господарського процесуального кодексу України  свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Як вже зазначалося раніше за текстом постанови, надаючи оцінку всім доказам та доводам Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса   у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані  позивачем на підтвердження неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником «останнього надії» в частині сплати заборгованості за спожиту електроенергію у січні - лютому 2022 року електроенергію, а також сплати  461  064 грн 79 коп. інфляційних втрат та 112  257 грн 37 коп. 3% річних, що задоволені судом, є такими, що відповідають таким стандартам.
Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим висновок, викладений місцевим господарським судом у рішенні, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.
Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що всі істотні обставини справи судом першої інстанції встановлені вірно, з огляду на що рішення суду першої інстанції  в оскаржуваній частині скасування або зміни не потребує.
Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.
У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса   не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі №916/5230/24 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради», м. Одеса на рішення  Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі №916/5230/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.04.2025 року у справі №916/5230/24 в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені  ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна та резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 11.08.2025 року.
     Повний текст постанови складено 12.08.2025 року.

Головуючий суддя                                                                                   Г.І. Діброва

Суддя                                                                                                          Н.М. Принцевська

                                                                                                                   Л.В. Поліщук