ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року	Львів	Справа № 606/856/25 пров. № А/857/28008/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                             Шинкар Т.І.,
суддів                                                                               Довгої О.І
                                                                                        Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільської області на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року (головуючий-суддя Ромазан Л.С.), ухвалене у відкритому судовому засіданні у м. Теребовля у справі № 606/856/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський Чортківського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Яцишин Віктор Васильович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2025 року ОСОБА_1 в особі представника звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі – Управління) про скасування постанови серії ЕНА № 4769970 від 19 травня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 20400 грн., тобто за те, що 19 травня 2025 року о 18 год. 25 хв. в м. Чорткові по вул. Володимира Великого, 1 Тернопільської області він керував транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Passat» з державними номерними знаками (далі д.н.з.) НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив пункт 2.1 а Правил дорожнього руху України (далі ПДР)та просив провадження у справі закрити.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року позовні вимоги задоволено. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було позбавлено права керування транспортними засобами 26 травня 2025 року (постанова Чортківського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025 у справі № 608/2295/24, залишена без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 26.05.2025), а поліцейським винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за порушення п.2.1 а ПДР, яке мало місце 19 травня 2025 року, тобто тоді, коли він ще не був позбавлений права керування транспортними засобами. Суд першої інстанції вказує, що зазначені відповідачем твердження, що поліцейським Яцишиним В.В. оскаржувану постанову винесено у межах повноважень та у суворому дотриманні закону, відповідно до об`єктивних обставин справи, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу. За результатом дослідження відеозаписів суд першої інстанції констатував, що позивач вказує поліцейським що в нього наявне тимчасове посвідчення водія і на даний час він не позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки ним подано до Тернопільського апеляційного суду скаргу на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025, таке твердження ОСОБА_1 не були взяті до уваги поліцейськими, що підтверджується вказаними відеоматеріалами, та винесеною поліцейським  постанову серії ЕНА № 4769970 від 19 травня 2025 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Управління подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що факт вчинення позивачем вказаного правопорушення підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського, який долучено до матеріалів справи. Управління зазначає що поліцейський, як посадова особа, не маючи підстав для умисного спотворення обставин події, зробив висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому вважає постанову серії ЕНА № 4769970 від 19 травня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі обґрунтованою та законною. 
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був, а відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вжиття судом заходів повідомлення сторін про відкриття апеляційного провадження, за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів. 
Згідно з статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4769970 від 19 травня 2025 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП. Зокрема, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 19 травня 2025 року о 18 год. 25 хв. в м. Чорткові по вул. Володимира Великого, 1 Тернопільської області всупереч вимогам пункту 2.1 а ПДР керував транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Passat» з д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025, справа № 608/2295/24.
Відповідно до постанови Чортківського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025 у справі № 608/2295/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025 у справі № 608/2295/24 ОСОБА_1 до Тернопільського апеляційного суду було подано апеляційну скаргу, яку вказаним судом розглянуто 26 травня 2025 року та винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_1 без змін. Постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягала.
Водночас, 19 травня 2025 року поліцейським винесено щодо ОСОБА_1 , якого було позбавлено права керування транспортними засобами, постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за порушення п.2.1 а ПДР.
Так, відеоматеріалами з портативного відеореєстратора поліцейського під назвою 2-2-481cf540-4128-11f0-b995-c50419b0910f відображено, що поліцейський Яцишин В.В. підходить до нерухомого та з непрацюючим двигуном транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Passat» з д.н.з. НОМЕР_1 , у якому перебуває позивач та під час спілкування поліцейський встановлює особу, просить пред`явити посвідчення водія на право керування транспортними засобами, на що ОСОБА_1 вказує, що в нього наявне тимчасове посвідчення водія і на даний час він не позбавлений права керування транспортними засобами, оскільки ним подано до Тернопільського апеляційного суду скаргу на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 14.04.2025, файл 2-2-481cf540-4128-11f0-b995-c50419b0910f з 07 хв. 50 с. по 09 хв. 29 с. 
Також у відеоматеріалах з портативного відеореєстратора під назвою 2-2-c17c9530-4128-11f0-bdff-9f41ff1baeee відображено спілкування ОСОБА_1 з іншим поліцейським, якому було озвучено ті ж самі пояснення про подання ним апеляційної скарги.
Водночас, твердження ОСОБА_1 не були взяті до уваги поліцейськими, що підтверджується вказаними відеоматеріалами, та було винесеною поліцейським Яцишиним В.В. постанову серії ЕНА № 4769970 від 19 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою ЕНА № 4769970 від 19 травня 2025 року, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.
Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.
Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивача було позбавлено права керування транспортними засобами 26 травня 2025 року (дата рішення суду апеляційної інстанції), а поліцейським винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за порушення п.2.1 а ПДР, яке мало місце 19 травня 2025 року, саме 19 травня 2025 року, тобто в часі раніше, коли позивач ще не був позбавлений права керування транспортними засобами.
Так, суд апеляційної інстанції вказує, що станом на 19 травня 2025 року факт позбавленим права керування транспортними засобами ОСОБА_1 не був доведений, а тому на момент винесення постанови (19 травня 2025 року) у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.
Згідно із позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а: у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач при винесені оскаржуваної постанови не врахував всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а саме той факт, що станом на дату винесення постанови – 19 травня 2025 року, не був доведений факт позбавлення позивача права керування транспортними засобами, а тому позивач був неправомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, що має наслідком скасування постанови серії ЕНА № 4769970 від 19 травня 2025 року із закриттям провадження у справі, як правильно дійшов висновку суд першої інстанції.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів, повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 286, 308, 311, 316, 321, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2025 року у справі №606/856/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний