ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 червня 2025 року           справа №200/6145/24 

м. Дніпро

 Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі № 200/6145/24 (головуючий І інстанції Бабіч С.І.) за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                              У С Т А Н О В И В:       

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просив: визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії № 052630004577 від 12.08.2024 року, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.08.2024 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 - до його пільгового стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 професій та робіт, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, періоди: з 01.09.1982 року по 11.07.1985 року - період навчання в СПТУ-36 м. Дружківка; з 15.07.1985 року по 17.10.1985 року - період роботи в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річчя Радянської України, електрозварником ручної зварки; з 25.10.1985 року по 16.12.1987 року - період служби в лавах Радянської Армії; з 10.02.1988 року по 11.08.1988 року - період навчання в СПТУ № 65 м. Краматорськ; з 13.04.1988 року по 13.06.1989 року - період роботи в Краматорському металургійному заводі імені Куйбишева, машиністом крану; з 13.09.1991 року по 26.07.1991 року - період роботи у ПрАТ "ГРЕТА", учнем гальваніка; з 27.07.1991 року по 10.06.1992 року - період роботи у ПрАТ "ГРЕТА", гальваніком; з 11.06.1992 року по 22.12.1995 року - період роботи у ПрАТ "ГРЕТА", травильником, зайнятим на травильні металу в розчинах, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки або канцерогени; з 23.12.1995 року по 28.12.2000 року - період роботи у ПрАТ "ГРЕТА", травильником, зайнятим зніманням деталей після травлення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 05.08.2024 року.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 12.08.2024 року за наслідками розгляду заяви від 05.08.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем було прийнято рішення № 052630004577, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю на дату звернення необхідного пільгового стажу.
При цьому, як вказує позивач, при розгляді його заяви та прийнятті спірного рішення відповідачем до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди: з 01.09.1982 року по 11.07.1985 року - період навчання в СПТУ-36; з 15.07.1985 року по 17.10.1985 року - період роботи в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річчя Радянської України; з 25.10.1985 року по 16.12.1987 року - період служби в лавах Радянської Армії; з 10.02.1988 року по 11.08.1988 року - період навчання в СПТУ № 65; з 13.04.1988 року по 13.06.1989 року - період роботи в Краматорському металургійному заводі імені Куйбишева; з 13.09.1991 року по 26.07.1991 року, з 27.07.1991 року по 10.06.1992 року, з 11.06.1992 року по 22.12.1995 року, з 23.12.1995 року по 28.12.2000 року - періоди роботи у ПрАТ "ГРЕТА".
Із зазначеним рішенням відповідача позивач не погоджується та вважає, що він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до його пільгового стажу вказаних періодів.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі № 200/6145/24 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії № 052630004577 від 12.08.2024 року, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.08.2024 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 - до його пільгового стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 професій та робіт, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, періоди: з 01.09.1982 року по 11.07.1985 року - період навчання в СПТУ-36 м. Дружківка; з 15.07.1985 року по 17.10.1985 року - період роботи в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річчя Радянської України, електрозварником ручної зварки; з 25.10.1985 року по 16.12.1987 року - період служби в лавах Радянської Армії; з 10.02.1988 року по 11.08.1988 року - період навчання в СПТУ № 65 м. Краматорська; з 13.04.1988 року по 13.06.1989 року - період роботи в Краматорському металургійному заводі імені Куйбишева, машиністом крану; з 13.09.1991 року по 26.07.1991 року - період роботи у ПрАТ "ГРЕТА", учнем гальваніка; з 27.07.1991 року по 10.06.1992 року - період роботи у ПрАТ "ГРЕТА", гальваніком; з 11.06.1992 року по 22.12.1995 року - період роботи у ПрАТ "ГРЕТА", травильником, зайнятим на травильні металу в розчинах, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки або канцерогени; з 23.12.1995 року по 28.12.2000 року - період роботи у ПрАТ "ГРЕТА", травильником, зайнятим зніманням деталей після травлення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 05.08.2024 року.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.      
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обгрунтовано відзив на позовну заяву.   
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.          Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.    
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.     
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, код ЄДРПОУ 20490012, місцезнаходження: 69005, Запорізька область, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
05.08.2024 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (разом із доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).
Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
12.08.2024 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 052630004577, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через  відсутність на дату звернення необхідного пільгового стажу, передбаченого Законом № 1058-IV.
Як видно зі змісту даного рішення, при розгляді заяви позивача до страхового стажу були зараховані усі періоди. До пільгового стажу не зараховані періоди згідно з наданою пільговою довідкою, оскільки відсутній номер та дата реєстрації, а також необхідно надати накази про атестацію робочих місць за професіями: травильник, зайнятий на травильні металу в розчинах, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки або канцерогени, та травильник, зайнятий зніманням деталей після травлення.
Суд зауважує, що вказане рішення не містить жодних відомостей щодо незарахування до пільгового стажу позивача періодів навчання та служби в армії, а також періодів роботи в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річчя Радянської України та в Краматорському металургійному заводі імені Куйбишева. При цьому пільгова довідка без номеру та без дати, на яку міститься посилання в оскаржуваному рішенні, стосується лише періодів роботи позивача у ПрАТ " ГРЕТА" (з 13.09.1991 року по 28.12.2000 року).
Разом із тим, як видно з розрахунку стажу позивача (форма РС-право), зазначені вище періоди навчання позивача, служби в армії, а також періоди роботи в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річчя Радянської України та в Краматорському металургійному заводі імені Куйбишева теж не були зараховані до його пільгового стажу.
Згідно з оскаржуваним рішенням страховий стаж позивача на дату звернення складав 39 років 1 місяць 6 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - відсутній, вік позивача на дату звернення за призначенням пенсії - 57 років 3 місяці 26 днів.
Відповідно до наведеного у вищевказаному рішенні висновку позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV через відсутність необхідного пільгового стажу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Згідно з абзацом 3 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.
Як видно з оскаржуваного рішення № 052630004577 від 12.08.2024 року, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є відсутність на дату звернення визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пільгового стажу.
Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на даних роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії або посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ).
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.
Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.
Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 15.07.1985 року щодо спірних періодів наявні такі записи:
- № 1: з 01.09.1982 року по 11.07.1985 року - навчання в СПТУ-36 м. Дружківка;
- № 2: 15.07.1985 року - прийнятий електрозварником ручної зварки 4 розряду;
- № 3: 17.10.1985 року - звільнений у зв`язку із призовом до лав Радянської Армії;
- б/н: з 25.10.1985 року по 16.12.1987 року - служба в Радянській Армії;
- № 4: 10.02.1988 року - прийнятий на навчання до СПТУ № 65 м. Краматорська;
- № 5: 11.08.1988 року - відрахований у зв`язку із закінченням курсу навчання;
- № 6: 13.04.1988 року - прийнятий помічником машиніста електромостового крану 2 розряду на період виробничої практики;
- № 7: 12.08.1988 року - переведений машиністом крану 3 розряду;
- № 8: 13.06.1989 року - звільнений за статтею 38 КЗпП УРСР (за власним бажанням);
- № 9: 06.09.1989 року - прийнятий учнем водія електротранспорту;
- № 10: 13.03.1991 року - переведений учнем гальваніка;
- № 11: 27.07.1991 року - присвоєний 2 розряд гальваніка;
- № 12: 11.06.1992 року - переведений травильником;
- № 13: 23.12.1995 року - на підставі атестації робочих місць - травильник, Список № 2;
- №№ 14-15 - записи щодо реорганізації підприємства;
- № 16: 29.05.2002 року - переведений оператором лінії полімеризації.
Суд зауважує, що вказані вище записи у трудовій книжці позивача здійснені належним чином та не мають дефектів їх вчинення, що не заперечується відповідачем.
На підтвердження трудового стажу позивачем додатково надано уточнюючу довідку, видану ПрАТ "ГРЕТА", відповідно до якої позивач працював на вказаному підприємстві повний робочий день та виконував роботи за професіями (посадами): з 13.09.1991 року по 26.07.1991 року - учень гальваніка (металообробка); з 27.07.1991 року по 10.06.1992 року - гальванік (металообробка); з 11.06.1992 року по 22.12.1995 року - травильник, зайнятий на травильні металу в розчинах, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки або канцерогени (загальні професії); з 23.12.1995 року по 28.12.2000 року - травильник, зайнятий зніманням деталей після травлення (металообробка).
Суд зазначає, що відсутність у вищевказаній довідці (на кутовому штампі) вихідного номеру та дати не впливає на зміст наявних у ній записів і не має наслідком її недійсність.
Ця довідка підписана уповноваженими особами ПрАТ "ГРЕТА" (із зазначенням дати підписання), підписи даних осіб засвідчені печаткою підприємства, наведені у ній відомості повністю підтверджують відповідні періоди роботи позивача та умови праці.
Отже, вказана довідка ПрАТ "ГРЕТА" мала бути врахована відповідачем при розгляді заяви позивача та прийнятті спірного рішення.
Судом установлено, що посади, на яких працював позивач у періоди з 15.07.1985 року по 17.10.1985 року (електрозварник ручної зварки), з 13.04.1988 року по 13.06.1989 року (машиніст крану), з 13.09.1991 року по 26.07.1991 року (учень гальваніка), з 27.07.1991 року по 10.06.1992 року (гальванік), з 11.06.1992 року по 22.12.1995 року (травильник, зайнятий на травильні металу в розчинах, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки або канцерогени), з 23.12.1995 року по 28.12.2000 року (травильник, зайнятий зніманням деталей після травлення), віднесені до Списків № 2, що були чинними у ці періоди роботи позивача (постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162).
Згідно з пунктом 4.2. Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Відповідно до пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. При цьому відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства або організації.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, а також на пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення, тощо.
Водночас, атестація має проводитися у строки, передбачені пунктом 4 Порядку № 442, проте відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається виключно на керівників підприємств, установ чи організацій.
Отже, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не може бути покладати відповідальність за непроведення чи несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.
Відтак, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може бути підставою для позбавлення громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо пенсійного забезпечення на пільгових умовах.
Контроль за додержанням правил проведення атестації робочих місць за умовами праці  з боку підприємств, установ та організацій покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема, на органи Державної служби України з питань праці.
Правовий висновок аналогічного змісту наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а відносно осіб, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що періоди роботи позивача з 15.07.1985 року по 17.10.1985 року, з 13.04.1988 року по 13.06.1989 року, з 13.09.1991 року по 26.07.1991 року, з 27.07.1991 року по 10.06.1992 року, з 11.06.1992 року по 22.12.1995 року, з 23.12.1995 року по 28.12.2000 року підлягали зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 2 під час розгляду його заяви та прийняття оскаржуваного рішення.
Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1982 року по 11.07.1985 року та з 10.02.1988 року по 11.08.1988 року судом першої інстанції зазначено наступне.
Згідно з положеннями статті 17 Закону України "Про професійно-технічну освіту" від 10.02.1998 року № 103/98ВР (далі - Закон № 103/98ВР) професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Відповідно до статті 12 Закону № 103/98ВР професійно-технічна освіта здійснюється у професійно-технічних навчальних закладах за денною, вечірньою (змінною), очно-заочною, дистанційною, екстернатною формами навчання, з відривом і без відриву від виробництва та за індивідуальними навчальними планами.
Таким чином, навчанням у професійно-технічному навчальному закладі є період з дня зарахування особи до такого закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання.
Положеннями частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 103/98ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Як видно зі змісту дипломів позивача № НОМЕР_4 від 18.07.1985 року і № 116891 від 10.08.1988 року та трудової книжки позивача (записи №№ 1, 4, 5), у вказані вище періоди позивач навчався в СПТУ-36 м. Дружківка за професією "електрогазозварювальник" та в СПТУ № 65 м. Краматорська за професією "машиніст крану металургійного виробництва".
Після закінчення навчання в СПТУ-36 м. Дружківка позивач з 15.07.1985 року (тобто протягом менше ніж трьох місяців з моменту закінчення навчання) був прийнятий на роботу до Дружківського ордену Леніна машинобудівного заводу імені 50-річчя Радянської України на посаду електрозварника ручної зварки (запис № 2 у трудовій книжці), а під час навчання в СПТУ № 65 м. Краматорська був прийнятий на роботу до Краматорського металургійного заводу імені Куйбишева - спочатку на посаду помічника машиніста електромостового крану, а з 12.08.1988 року (тобто протягом менше ніж трьох місяців з дати закінчення навчання) - на посаду машиніста крану (записи №№ 6-7 у трудовій книжці).
Отже, перерви між днем закінчення позивачем навчання та днем його зарахування на роботу за набутими спеціальностями (професіями) не перевищували трьох місяців.
Враховуючи наведене, періоди навчання позивача з 01.09.1982 року по 11.07.1985 року та з 10.02.1988 року по 11.08.1988 року так само мали бути зараховані до пільгового стажу позивача за Списком № 2 під час розгляду його заяви та прийняття спірного рішення.
Щодо позовних вимог про зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 2 періоду служби в лавах Радянської Армії судом першої інстанції зазначено наступне.
Судом установлено, що у період з 25.10.1985 року по 16.12.1987 року позивач проходив строкову військову службу в армії.
Дані обставини підтверджені копією військового квитка позивача серії НОМЕР_5 , виданого 25.10.1985 року, та записами у трудовій книжці позивача.
Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. При цьому час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За частиною 1 статті 8 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Як видно зі змісту зазначеної норми Закону № 2011-ХІІ, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.
Судом установлено, що на момент призову на військову службу позивач працював на посаді електрозварника ручної зварки в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річчя Радянської України, звідки був звільнений 17.10.1985 року в зв`язку із призовом до лав Радянської Армії (записи №№ 2-3 трудової книжки) і у подальшому в період з 25.10.1985 року по 16.12.1987 року проходив строкову військову службу в армії.
Відповідно до положень постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173, що була чинною у період роботи позивача з 15.07.1985 року по 17.10.1985 року, посада, на якій працював позивач у цей період (як і на момент призову на строкову військову службу), віднесена до Списку № 2, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
Таким чином, позивач на момент призову на строкову військову службу працював за професією (посадою), що передбачала право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, з якої був звільнений саме у зв`язку із призовом до Радянської Армії.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що період служби позивача у лавах Радянської Армії з 25.10.1985 року по 16.12.1987 року також мав бути зарахований до його пільгового стажу за Списком № 2 при розгляді його заяви та прийнятті спірного рішення.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Тобто, позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.
Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.
Зважаючи на це, а також приймаючи до уваги викладені у постановах Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 05.08.2020 року у справі № 127/9289/17, від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19 правові позиції, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем при розгляді заяви позивача від 05.08.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і прийнятті спірного рішення від 12.08.2024 року № 052630004577 до пільгового стажу позивача безпідставно не було зараховано за Списком № 2 періоди навчання з 01.09.1982 року по 11.07.1985 року та з 10.02.1988 року по 11.08.1988 року, період служби в армії з 25.10.1985 року по 16.12.1987 року та періоди роботи з 15.07.1985 року по 17.10.1985 року, з 13.04.1988 року по 13.06.1989 року, з 13.09.1991 року по 26.07.1991 року, з 27.07.1991 року по 10.06.1992 року, з 11.06.1992 року по 22.12.1995 року, з 23.12.1995 року по 28.12.2000 року, у зв`язку з чим оскаржуване рішення відповідача підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, з огляду на дискреційність повноважень пенсійних органів у питаннях щодо призначення та перерахунку пенсій, суд першої інстанції у даному випадку дійшов наступного.
На законодавчому рівні відсутнє поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, проте, у судовій практиці сформовано позицію щодо цього поняття, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними у разі, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Тобто, за настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що цей вибір здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.
Повноваження пенсійного органу і порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Закону № 1058-IV.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача становив 39 років 1 місяць 6 днів (згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV передбачається страховий стаж 30 років), вік позивача на дату звернення становив 57 років (згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV передбачається пенсійний вік 55 років).
Відповідно до оскаржуваного рішення пільговий стаж у позивача відсутній, але у разі зарахування до його пільгового стажу за Списком № 2 періодів за даним рішенням суду (які підлягали зарахуванню на момент розгляду заяви позивача та прийняття спірного рішення), пільговий стаж позивача за Списком № 2 становитиме більше 12 років 6 місяців, що цілком достатньо, з огляду на вимоги пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.
Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 05.08.2024 року відповідно до положень пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV позивачем дотримано усі необхідні вимоги, а у відповідача був лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки - призначити позивачу пенсію на підставі вказаної вище норми (з урахуванням тих періодів, які підлягали зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 2).
Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України установлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Враховуючи наведене вище, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії - 05.08.2024 року, на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV також є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі № 200/6145/24 - залишити без задоволення.                                               
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі № 200/6145/24 - залишити без змін.                                                         
Повне судове рішення складено 12 червня 2025  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                               І.В. Геращенко