ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 р. 	Справа № 520/2542/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В.,  м. Харків, по справі № 520/2542/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області ,               Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області                       
про визнання дій протиправними   та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
визнати протиправними дії Головного управління ДСНС України у Харківській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період проходження служби з 29.01.2020 рік по 14.01.2022 рік з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та без урахування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік, для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням;
зобов`язати Головне управління ДСНС України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18), шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим званням) за період з 29.01.2020 рік по 31.12.2020 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 рік, з 01.01.2021 рік по 31.12.2021 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 рік, з 01.01.2022 рік по 14.01.2022 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022 рік, з урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправними дії Головного управління ДСНС України у Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік;
зобов`язати Головне управління ДСНС України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 рік при визначенні розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням місячного грошового забезпечення при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 р. залучено в адміністративній справі №520/2542/24 Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області (ЄДРПОУ: 37876792) в якості співвідповідача.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (м. Харків, вул. Шевченка 8); Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області (Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ НЬЮТОНА, будинок 132 А) про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління ДСНС України у Харківській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період проходження служби з 29.01.2020 рік по 14.01.2022 рік з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та без урахування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік, для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням.
Зобов?язано Головне управління ДСНС України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18), шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим званням) за період з 29.01.2020 рік по 31.12.2020 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 рік, з 01.01.2021 рік по 31.12.2021 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 рік, з 01.01.2022 рік по 14.01.2022 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022 рік, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії Головного управління ДСНС України у Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік.
Зобов?язано Головне управління ДСНС України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 рік при визначенні розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням місячного грошового забезпечення при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідач – Головне управління ДСНС України у Харківській області (далі – відповідач 1), не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано усі обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого вказане рішення суду прийняте з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, просить у зв`язку із пропуском строку звернення з позовом до адміністративного суду та ненаданням до суду підтверджень поважності причин пропуску вказаного строку, скасувати повністю рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі № 520/2542/24, адміністративний позов по справі 520/2542/24 – залишити без розгляду; у зв`язку із неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права скасувати повністю рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі № 520/2542/24 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову по справі 520/2542/24 відмовити в частині покладення на Головне управління.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що Головне управління є неналежним відповідачем по справі, а тому суд першої інстанції повинен був покласти позовні вимоги на АРЗ СП, а в частині Головного управління – відмовити.
Вказав, що служба цивільного захисту не є військовою службою, а особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту не є військовослужбовцями у розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ. Відповідно на осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту не розповсюджується дія Закону № 2011-ХІІ, а отже посилання на його приписи у рішенні суду першої інстанції є безпідставними.
Вказав, що позивач звернувся до суду із порушенням строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України. Також указав на висновки Верховного Суду викладені в постанові по справі № 380/15245/22, постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19. Зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому підстави для застосування статті 233 КЗпП відсутні.
Наголосив, що нарахування та виплата грошового забезпечення Позивачу з 29.01.2020 по дату звільнення здійснені відповідно до діючих на вказаний період вимог наведених вище нормативних актів, в межах повноважень Відповідача.
Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області (далі – відповідач 2, АРЗ СП) подав відзив на апеляційну скаргу відповідача 1, в якому зазначив, що відповідно до положень Статуту не наділений повноваженнями щодо призначення на посади осіб рядового і начальницького складу, а отже не має повноважень встановлювати розміри посадових окладів для призначених осіб. Водночас повноваження щодо прийняття осіб на службу цивільного захисту та звільнення зі служби, а також призначення на посади осіб рядового і начальницького складу визначаються відповідними наказами центрального органу виконавчої влади – Державної служби України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України). З цих питань ДСНС України було видано ряд наказів. Призначення позивача на посади в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області здійснювалося відповідними наказами по особовому складу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, в яких були встановлені, розміри посадових окладів та відповідних надбавок.
Зазначив, що Позивач звернулася до суду із порушенням строку, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.
Вказав, що відповідно до свого статусу Відповідач 2 не мав та не має повноважень самостійно переглядати та змінювати накази вищих за статусом установ зокрема щодо механізму визначення розміру посадового окладу особам рядового і начальницького складу та встановленого його розміру. Крім того, пункт 4 Постанови № 704 встановлює порядок розрахунку посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу.
Проте пунктом 4 Постанови № 704 не встановлено порядок розрахунку щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій, допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, одноразової допомоги при звільненні. Отже вимога Позивача про перерахунок вказаних виплат відповідно до положень Постанови № 704 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Нарахування та виплата зазначених видів грошового забезпечення, за вказаний у позовній заяві період, здійснені Позивачу у відповідності до відповідних положень Інструкції № 623 (інформація про розмір виплат зазначена в архівних відомостях та розрахунковому листі, що маються в матеріалах справи).
Позивач не надала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача 1.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач проходила службу цивільного захисту на посаді фельдшера пункту охорони здоров?я аварійно-рятувального загону спеціального призначення та звільнена зі служби цивільного захисту наказом № 14 о/с від 14 січня 2022 року Головного управління ДСНС України у Харківській області.
В адміністративному позові зазначено, що на звернення адвоката позивача листом № 65020-670/65660 від 23.01.2024 року Головне управління ДСНС України у Харківській області надало копії наказів, довідки про доходи, нараховані суми грошової допомоги під час проходження служби цивільного захисту за період 2020-2022 рік.
Відповідно до Архівних відомостей №29 з січня 2020 року по грудень 2020 року, №17 з січня 2021 року по грудень 2021 року, № 20 за січень 2022 року Головним управлінням ДСНС України у Харківській області позивачу в період з 01.01.2020 рік по 31.12.2020 рік виплачена сума грошового забезпечення 162321,98 грн., в період з 01.01.2021 рік по 31.12.2021 рік виплачена сума грошового забезпечення 174197,55 грн., в період з 01.01.2022 рік по 14.01.2022 рік виплачена сума грошового забезпечення - 42696,70 грн.
Відповідно до вищевказаних архівних відомостей грошове забезпечення позивача розраховане з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 рік, що становить – 1762,00 грн.
На підтвердження вищевикладеного позивачем зазначено, що коефіцієнт посадового окладу позивача становить 1,75, коефіцієнт військового звання 0,58, посадовий оклад за січень 2020 рік склав – 3080,00 грн., оклад за військове звання за січень 2020 рік склав – 1020,00 грн. Беручи за основу прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 рік та вищевказані тарифні коефіцієнти, були розраховані посадовий оклад та оклад за військове звання за лютий 2020 рік, шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 рік на відповідний тарифний коефіцієнт, які в подальшому не змінювалися.
Позивач зазначає, що за період проходження служби з 01.01.2020 рік по 14.01.2022 рік, відповідач здійснював обчислення та нарахування грошового забезпечення, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 рік, що становить – 1762,00 грн. Однак, позивач зазначає, що грошове забезпечення за період його служби було невірно розраховане відповідачем, оскільки для обчислення грошового забезпечення в період з 01.01.2020 рік по 31.12.2020 рік за основу повинен бути взятий прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 рік, що становить 2027,00 грн., в період з 01.01.2021 рік по 02.12.2021 рік 2270,00 грн., в період з 01.01.2022 рік по 14.01.2022 рік 2684,00 грн.
Не погодившись з порядком нарахування та виплатою грошового забезпечення, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розрахункову величину змінено з 29 січня 2020 року, а отже для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням позивача належало використовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року. Крім того, вказав, що  позивач має право на перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, із використанням при визначенні складових грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2022 рік.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач звільнений зі служби цивільного захисту наказом Головного управління ДСНС України у Харківській області № 14 о/с від 14 січня 2022 року, тобто до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2353-ІХ, яким внесені зміни та частину другу статті 233 Кодексу законів про працю України, то позивач звернувся до адміністративного суду в межах процесуальних строків на звернення до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 101 Кодексу цивільного захисту України від 02.10.2012 № 5403-VI служба цивільного захисту – це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Згідно з пунктом 1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623, ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.
Цю Інструкцію розроблено відповідно до, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704).
Постановою № 704 затверджено, зокрема, схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту згідно з додатком 6.
Таким чином, Постанова № 704 встановлює тарифні розряди та розміри посадових окладів особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, відтак, розповсюджує свою дію правовідносини, що виникли в межах цієї справи та повинна враховуватись відповідачем під час обчислення грошового забезпечення позивача.
Відповідно до п. 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21 лютого 2018 р. Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103, п. 6 якої у первинній редакції внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, п. 4 Постанови №704 викладено в новій редакції: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Отже, було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови № 103 і з цієї дати фактично відновлено дію п. 4 Постанови № 740 у первісній редакції, тобто розрахунковою величиною є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
Таким чином, з 29 січня 2020 року – з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», оскільки з цієї дати позивач мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704.
З огляду на вказане, підлягає застосуванню до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) положення п. 4 Постанови №704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103.
Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2022 року по справі №500/1813/21 сформулював такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:
(1) з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», в осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування п. 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);
(3) встановлене положеннями п. 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
На думку колегії суддів, зазначення у пункті 4 Постанови № 704 у формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб), як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців.
Разом з цим, колегія суддів наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року 2102 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року 2270 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року 2481 грн.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням позивача з 29 січня 2020 року по 14 cічня 2022 повинен був визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року (а не на 01 січня 2018 року). 
Такий самий підхід Верховний Суд застосував також у справах № 120/8603/21-а (постанова від 31 серпня 2022 року), № 120/648/22-а (постанова від 16 листопада 2022 року), № 640/17686/21 (постанова від 04 січня 2023 року), № 440/1185/21 (постанова від 10 січня 2023 року), №380/5158/22 (постанова від 09 травня 2023 року), № 420/14380/21 (постанова від 12 липня 2023 року).
Щодо позовних вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача у нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період проходження служби з 29.01.2020 по 14.01.2022 з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», колегія суддів зазначає таке.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі – особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 року №623 (далі –Інструкція №623).
Згідно із пунктами 3, 6 Розділу ХХVII Інструкції № 623, у рік звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу в разі невикористання ними щорічних основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, у тому числі за невикористані дні щорічних відпусток у минулі роки.
При виплаті грошової компенсації за невикористані в році звільнення щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки особам рядового і начальницького складу, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, у тому числі за невикористані дні щорічних основних відпусток у минулі роки, до розрахунку береться грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу, яке вони отримували на день звільнення зі служби цивільного захисту.
Відрахування із грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу за дні відпустки, що були використані за рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення зі служби особи рядового чи начальницького складу, проводиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має на день звільнення зі служби.
При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Відповідно до пунктів 1-4 Розділу ХХХ Інструкції № 623, особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні органу управління (підрозділу), за рішенням керівника органу управління (підрозділу) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірах їх місячного грошового забезпечення.
Підставами для виплати особам рядового і начальницького складу допомоги для оздоровлення є їх рапорт із проханням надати зазначену матеріальну допомогу та відповідний наказ керівника органу управління (підрозділу) на здійснення виплати грошової допомоги для оздоровлення.
Керівнику органу управління (підрозділу) допомога для оздоровлення надається на підставі його рапорту та наказу вищого керівника (начальника).
Допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається за місцем проходження служби.
При визначенні розміру допомоги для оздоровлення до розрахунку місячного грошового забезпечення беруться посадові оклади, оклади за спеціальним званням, доплати і надбавки постійного характеру та щомісячна премія, які встановлені особі рядового або начальницького складу на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Особам рядового і начальницького складу, прийнятим на службу, матеріальна допомога для оздоровлення вперше надається в календарному році, у якому вони приступили до виконання обов?язків за посадами, на які їх призначено.
Отже, розмір грошової компенсації за невикористані дні відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення, зокрема, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні відпустки.
При цьому грошова компенсація за невикористані дні відпустки виплачується виходячи з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, яке вони отримували на день звільнення зі служби цивільного захисту, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується на підставі наказу керівника за місцем проходження служби.
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) Головного управління ДСНС України у Харківській області №14 о/c від 14.01.2022 року ОСОБА_1 при звільненні із служби цивільного захисту (14.01.2022), зокрема відповідно до ст. 129 КЦЗ України наказано сплатити компенсацію за 45 (сорок п?ять) календарних днів щорічної основної відпустки; додаткову відпустку із збереженням заробітної плати (як учасник бойових дій) за 2022 рік не використала.
Також, згідно з довідкою АРЗ СП ДСНС у Харківській області від 23.01.2024 р. № 4 ОСОБА_1 на час звільнення щорічну відпустку за 2020 р. у кількості 45 календарних днів та за 2021 р. у кількості 45 календарних днів використала в повному обсязі. Додаткову відпустку учасникам бойових дій за 2020 р. у кількості 14 календарних днів та за 2021 р. у кількості 14 календарних днів використала в повному обсязі. Щорічну відпустку за 2022 р. у кількості 45 календарних днів та додаткову відпустку учасникам бойових дій за 2022 р. у кількості 14 календарних днів не використала. При звільненні отримала компенсацію за 45 календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 р. та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 р. 
Також відповідно до архівних відомостей №17, №20, №29, що містяться у справі встановлено, що позивачу виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення у січні 2022 р. – 13075,00 грн., у квітні 2021 р. – 12911,01 грн., у червні 2020 р. – 12336,30 грн.
Тобто позивачу застосовано прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01.01.2018 при обрахунку грошового забезпечення (матеріальної допомоги грошової допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні відпустки) у період з 29.01.2020 по 14.01.2022.
З огляду на те, що грошове забезпечення позивача за період з 29.01.2020 року по 14.01.2022 підлягає перерахунку, то і отримана з 29.01.2020 року по 14.01.2022 року матеріальна допомога на оздоровлення та компенсації за невикористані дні відпустки також підлягають перерахунку.
Стосовно нарахування відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до Розрахункового листа за квітень 2022 року відповідачем виплачена одноразова допомоги при звільненні в загальному розмірі 91525,00 грн.
Згідно з п. 7 розділу XXVII Інструкції № 623 особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до п. 12 розділу XXVII Інструкції № 623 особам рядового і начальницького складу, які в разі звільнення зі служби цивільного захисту мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця грошова допомога, включаються:
для осіб рядового і начальницького складу, що звільняються з посад, на які вони були призначені, – оклад за штатною посадою, оклад за спеціальним званням і додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) на день звільнення;
для осіб рядового і начальницького складу, які на день звільнення зі служби перебували в розпорядженні відповідних начальників органів управління (підрозділів), – посадовий оклад за останньою штатною посадою, оклад за спеціальним званням, установлений на день звільнення зі служби, додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) за останніми штатними посадами.
З огляду на наведені норми законодавства, слід дійти висновку про те, що одноразова грошова допомога при звільнені виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення, на яке особа рядового і начальницького складу має право на день звільнення та розраховується станом на момент звільнення за останньою посадою, яку вона займала.
У спірних правовідносинах позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними вказаних дій відповідача, зобов?язавши здійснити такий перерахунок та виплату грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежного відповідача суд зазначає таке.
Відповідно до Статуту Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області, затвердженого наказом ДСНС України від 17.10.2016 за № 528, Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області є підрозділом територіального підпорядкування із статусом державної аварійно-рятувальної служби, який утворено з метою запобігання, реагування та ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та окремих їх наслідків, проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт у зоні відповідальності, проведення випробувальних та дослідних робіт, дослідження пожеж та надзвичайних ситуацій, пов?язаних з ними, а також здійснення відповідно до вимог законодавства первинної професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації робітничих кадрів (п. 1.1).
Загін належить до сфери управління ДСНС України (п. 1.2).
За організаційно-правовою формою господарювання Загін є державною організацією і заснований на державній власності (п. 1.4).
Соціальний і правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту АРЗ СП здійснюється відповідно до чинного законодавства (п. 1.13).
АРЗ СП є юридичною особою, бюджетною установою та утримується за рахунок коштів державного бюджету, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в установах Державної казначейської служби України, банківських установах України, печатку із зображенням Держаного Герба України, своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом, іншу власну атрибутику й символіку, що реєструється відповідно до чинного законодавства (п. 1.14-1.16).
В апеляційній скарзі ГУ ДСНС у Харківській області зазначає, що АРЗ СП має власну фінансову службу та здійснює нарахування і виплату грошового забезпечення працівникам, що проходять службу в АРЗ СП, що не спростовано АРЗ СП.
Враховуючи, що позивач у спірний період проходив службу у АРЗ СП ГУ ДСНС у Харківській області, який є окремою від ГУ ДСНС у Харківській області юридичною особою, яка діє на підставі Статуту, має власний код ЄДРПОУ 37876792, фінансову, кадрову службу та здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, які там проходять службу, колегія суддів доходить висновку, що саме АРЗ СП ГУ ДСНС у Харківській області вчинив протиправні дії у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період проходження служби з 29.01.2020 рік по 14.01.2022 рік з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та без урахування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік, для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням та щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.
Доводи АРЗ СП ГУ ДСНС у Харківській області у відзиві на апеляційну скаргу про те, що до повноважень ГУ ДСНС у Харківській області належить вирішення питання про призначення на посаду в АРЗ СП ГУ ДСНС у Харківській області, а тому саме головне управління є належним відповідачем,  колегія суддів вважає безпідставними, оскільки нарахування та виплату грошового забезпечення проводить саме АРЗ СП ГУ ДСНС у Харківській області.
Стосовно доводів відповідача щодо пропуску позивачем встановленого ст. 122 КАС України строку, колегія суддів зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб?єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Відповідно до ч. 3, 5 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У цій справі спір стосується права позивача на виплату належного йому грошового забезпечення.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Тобто, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належної військовослужбовцю суми грошового забезпечення, застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства.
Положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Разом із тим, такі правовідносини регулюються положеннями ст. 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст. 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов?язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 року у справі № 280/6779/22.
Разом із тим, така норма містилася в статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), яку і належало застосовувати в частині строку звернення до суду з позовом щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.
Так, частинами першою та другою статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення – в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Разом з тим, Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, – у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 (адміністративне провадження № Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Колегія суддів зазначає, що на момент звільнення позивача зі служби цивільного захисту (14 січня 2022 року) частина другу статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, внаслідок чого підстав для застосування строків звернення до суду з цим позовом немає.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23.
З огляду на викладене, доводи відповідачів щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими.
Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до структури заробітної плати, а тому підстави для застосування статті 233 КЗпП відсутні, оскільки предметом спірних відносин у даній справі є не питання виплати чи належності позивачу одноразової допомоги, а правомірність розрахунку місячного грошового забезпечення, з якого, зокрема обраховується  одноразова грошова допомога при звільненні.
Суд також не приймає доводи апеляційної скарги з посиланням правові позиції Верховного Суду викладені в постанові по справі № 380/15245/22, постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19, оскільки висновки Верховного суду в постанові по справі № 240/12017/19 є нерелевантними до спірних відносин, натомість у постанові по справі 380/15245/22 Суд дійшов висновку, що право позивача на звернення до суду з позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, з частковим скасуванням рішення суду. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 по справі № 520/2542/24 - скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити частково.  
Визнати протиправними дії Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період проходження служби з 29.01.2020 рік по 14.01.2022 рік з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та без урахування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік, для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням.
Зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення (основних та додаткових видів), матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18), шляхом визначення посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим званням) за період з 29.01.2020 рік по 31.12.2020 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2020 рік, з 01.01.2021 рік по 31.12.2021 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021 рік, з 01.01.2022 рік по 14.01.2022 рік із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022 рік, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 рік.
Зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, розрахованої із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 рік при визначенні розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням місячного грошового забезпечення при звільненні, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Л.В. Любчич    С.П. Жигилій