Справа № 449/1582/23                                Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В. 
Провадження № 22-ц/811/3652/24                 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
секретаря: Салати Я.І.
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Третьої особи: органу опіки і піклування Перемишлянської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки і піклування Перемишлянської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Позовна заява мотивована тим, що вони є бабусею та дідусем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько якого – ОСОБА_3 проживає в Республіці Польщі, а мати – ОСОБА_5 рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 року позбавлена батьківським прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки батьки проживали окремо від дитини, внук з народження проживав разом з ними в тому числі і на території Республіки Польщі в період з 2017 року по лютий 2022 року, відтак вони повністю займалися вихованням та утриманням дитини.
З 2019 року відповідач перестав відвідувати сина, не телефонував, не цікавився його здоров`ям та навчання, абсолютно втратив інтерес до дитини, фактично самоусунувшись від виховання дитини.
Ухилення від виконання батьківського обов`язку є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
З наведених підстав просили позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначити опікунами дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року у задоволенні позову – відмовлено.
Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликаються на те, що ОСОБА_3 протягом усього часу розгляду справи в суді не вживав жодних дій, спрямованих на спілкування з дитиною, при цьому знаходячи час для організації своєї відпустки, не намагаючись провести її з сином, що, на їхню думку, свідчить про його байдужість та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.
Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки поданим доказам на підтвердження позовних вимог, зокрема, договору оренди житла в Республіці Польща, який підтверджує факт проживання  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ними без батька дитини з 2018 року по 2022 рік, а також не врахував пояснення свідків, які підтвердили відсутність відповідача в житті дитини.
Висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав має дорадчий характер і не є обов`язковим для суду, зважаючи на те, що такий є необґрунтованим, упередженим та суперечить інтересам дитини. 
Скасувавши надане їм доручення на представлення інтересів дитини, відповідач фактично позбавив їх можливості представляти інтереси дитини в будь яких державних чи приватних установах, закладах освіти, медичних закладах, тощо, чим порушено права дитини, які залишилися незахищеними. 
Сам лише факт невизнання позову та висловлення бажання брати участь у вихованні дитини не свідчить про наявність у відповідача інтересу до дитини та реальне бажання відповідача змінити свою поведінку.
Просять рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомив, з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не звертався, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи через оголошення про виклик в судове засідання, розміщене не веб-сайті судової влади, враховуючи те, що явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для ухвалення судового рішення по суті спору, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності ОСОБА_3 . 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч. 2 ст. Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15).
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим повторно Перемишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 06 липня 2020 року.
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим повторно Перемишлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 20 березня 2019 року, підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 17 березня 2021 року у справі № 449/304/21 позбавлено батьківських прав ОСОБА_5 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вищезазначене рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося, в відтак набрало законної сили.
Згідно з довідкою від 01 листопада 2023 року № 265, виданою Перемишлянським МКП «Комунальник», ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_1 разом з сім`єю, до складу якої входять: дружина – ОСОБА_1 та внук – ОСОБА_2 .
Згідно з листом Державної прикордонної служби України № 19-10262/18/24-вих від 12 лютого 2024 року ОСОБА_3 03 серпня 2019 року перетнув державний кордон України та виїхав на територію Республіки Польща і станом на 12 лютого 2024 року на територію України не повертався.
Згідно з наданою в листі Державної прикордонної служби України № 19-10262/18/24-вих від 12 лютого 2024 року інформацією щодо перетину державного кордону малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на території Республіки Польщі з 07 липня 2019 року по 11 жовтня 2029 року, з 13 жовтня 2019 року по 25 листопада 2019 року, з 30 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року, з 12 березня 2020 року по 21 травня 2020 року, з 31 травня 2020 року по 28 вересня 2021 року, з 12 жовтня 2021 року по 08 листопада 2021 року, з 09 листопада 2021 року по 11 листопада 2021 року та з 29 листопада 2021 року по 14 лютого 2022 року.
Обгрунтовуючи підставність позбавлення відповідача батьківських прав, позивачі зазначають, що під час перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території Республіки Польща він проживав виключно з позивачами, а батько дитини не брав участі у вихованні сина.
На підтвердження зазначених обставин, позивачами надано договори оренди житлової кімнати за 2018 рік та договору оренди житлових приміщень за 2020 рік та за 2021 рік.
Згідно з договором оренди від 03 вересня 2018 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 орендує у Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Інвест Груп» одну кімнату площею 25 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 , починаючи з 03 вересня 2018 року на невизначений термін.
Згідно з договором оренди житлового приміщення від 25 серпня 2020 року ОСОБА_8 надає в оренду ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 73.4 кв.м. на період з 25 серпня 2020 року по 31 серпня 2021 року.
При цьому, умовами договору передбачено, що крім орендарів в даній квартирі проживає ще й ОСОБА_7 .
Згідно з договором оренди від 01 грудня 2021 року ОСОБА_12 надає в оренду для проживання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 79.76 кв.м., на термін з 01 грудня 2021 року до 30 листопада 2022 року.
Вищезазначені договори оренди підтверджують факт проживання на території Республіки Польщі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з якими він проживає і на території України.
Однак, факт спільного проживання дитини з позивачами не свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 
24 січня 2021 року ОСОБА_3 видав доручення без обмеження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яким надав можливість діяти у всіх питаннях повсякденного життя щодо його дитини, приймати всі рішення та представляти його дитину перед усіма фізичними особами, та установами, включаючи школи, дитячі садки, та інші установи, що надають допомогу, медичні заклади, а також без обмежень подорожувати разом з його дитиною по всій території Польщі та за її межами спільно чи окремо з дитиною, а також здійснювати будь-які дії, які виявляться необхідними та обов`язковими у зв`язку з впровадженням цього доручення. Крім того, надав право діяти у всіх питаннях, пов`язаних з видачею та збиранням паспорта для його дитини, ОСОБА_7 , і тому постають перед всіма органами влади України та Польщі, щоб видати паспорт та виконати всі формальності, подати та зібрати всі документи, що стосуються його та дитини, які містять запевнення та пояснення.
25 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Перемишлянського ОЗЗСО I-III №1 Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області із заявою про зарахування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сімейну форму навчання.
Наказом Перемишлянського ОЗЗСО I-III №1 Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області від 26 листопада 2021 року № 154 організовано у 2021-2022 навчальному році з 01 грудня 2021 року індивідуальне навчання (сімейна форма) учня 1-Б класу ОСОБА_4 . Відповідальність за здобуття освіти дитини на рівні не нижче стандартів освіти покладено на бабусю ОСОБА_1 .
Згідно з характеристикою, наданою Перемишлянським опорним закладом загальної середньої освіти I-III ступенів № 1 Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області за № 362 від 23 листопада 2023 року, ОСОБА_4 навчається в Перемишлянському ОЗЗСО I-III ступенів № 1, проживає з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , за час навчання зарекомендував себе як старанний учень, засвоює навчальний матеріал на високому рівні, навчається із задоволенням, до уроків готується систематично, проявляє інтерес до навчання, під час виконання самостійної роботи іноді потребує незначної допомоги, бабуся і дідусь постійно цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до його виховання в сім`ї, протягом навчання у школі спілкування відбувалося лише з бабусею та дідусем.
Рішенням виконавчого комітету Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області від 21 березня 2024 року № 43 затверджено висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Надаючи висновок щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області виходив з того, що ОСОБА_3 давав нотаріально засвідчене доручення щодо законного представництва його сина, тому він бере участь в житті дитини, а щодо позбавлення його батьківських прав заперечив, виявив бажання займатися вихованням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак через суперечності з батьками не може дійти згоди з цього питання. 
Обгрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покликаються на те, що ОСОБА_3 самоусунувся від участі у вихованні дитини, не піклується про неї, а відтак ухиляється від виконання батьківських обов`язків. 
Аналіз змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав необхідно належним чином дослідити та оцінити надані сторонами докази щодо наявності чи відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав.
В суді першої інстанції ОСОБА_3 заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, зазначив, що з 2019 року перебуває на території Республіки Польща, однак готовий брати участь у вихованні сина.
Матеріалами справи підтверджується, що протягом тривалого часу, а саме з 03 серпня 2019 року відповідач проживає на території Республіки Польща, внаслідок чого об`єктивно не може брати щоденної участі у вихованні дитини, яка починаючи з 14 лютого 2022 року проживає на території України з позивачами в силу обставин.
У зв`язку з проживанням за кордоном відповідач не може в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки стосовно дитини, однак з метою забезпечення належного дотримання її інтересів, видав позивачам доручення на представництво інтересів дитини, надавши в такий спосіб право своїм батькам діяти від його імені при вирішенні питань, що стосуються реалізації прав дитини та захисту її інтересів.
Крім того, ОСОБА_3 не відмовляється від спілкування, виховання та допомоги дитині, а орган опіки та піклування Перемишлянської міської ради Львівського району Львівської області, діючи в інтересах дитини, вважає позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 недоцільним.
В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з ним сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
З огляду на те, що відповідач щодо позбавлення його батьківських прав заперечує, про що вказував у заяві, поданій до суду, має намір відновити відносини з дитиною, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та заперечення батьком дитини проти позбавлення батьківських прав, відсутні правові підстави для позбавлення його батьківських прав.
Враховуючи відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності в цьому, оскільки позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькові щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування його за обставин цієї справи не доведено, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач втратив інтерес до дитини не підтверджуються матеріалами справи.
У даній справі мова іде про гострий конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та їхнім сином ОСОБА_3 , щодо утримання та виховання малолітнього ОСОБА_4 . Позбавлення батьківських прав відповідача, ще більше загострить цей конфлікт, з врахуванням того, що батьківських прав вже позбавлена мати дитини – ОСОБА_5 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як бабуся і дідусь малолітнього ОСОБА_4 в силу Закону (ст.ст.256,258 СК України) зобов`язані брати участь у вихованні свого внука, і вони це до їх честі старанно виконують, дбаючи про всесторонній розвиток обдарованої дитини.
Покликання апелянтів на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 755/8647/23 про те, що лише той факт, що відповідач не визнав позов та висловив бажання брати участь у вихованні дитини, не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, не береться колегією суддів до уваги, оскільки у справі № 755/8647/23 відповідач понад десять років не спілкувався з дитиною, щодо нього були наявні кримінальні провадження у зв`язку з несплатою аліментів, а в даній справі відповідач проживає за кордоном, надав позивам доручення на представництво інтересів дитини, з нього не стягуються аліменти на утримання малолітнього сина, відтак правовідносини у справі № 755/8647/23 та у даній справі не є релевантними. 
Доводи апелянта щодо необґрунтованості висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, є безпідставними, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. 
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 висновків суду не спростовують.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 07 липня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.